Науковий журнал «Рослинництво та ґрунтознавство»
ISSN: 2706-7696 (Online), ISSN: 2706-7688 (Print) Збірник наукових праць «Науковий вісник НУБіП України. Серія: Агрономія» перейменовано в науковий журнал «Рослинництво та ґрунтознавство» Свідоцтво про державну реєстрацію: Серія КВ № 23987-13827ПР від 19.06.2019 Фахова реєстрація у МОН України: Наказ № 409 від 17.03.2020, Категорія "Б" Галузь наук: Сільськогосподарські Спеціальність: 201 - агрономія 203 - садівництво та виноградарство Тематика: Землеробство, рослинництво, ґрунтознавство, агрохімія, селекція, плодоовочівництво, післязбиральна доробка, зберігання та переробка продукції рослинництва. Рік заснування: 2010 Засновник: Національний університет біоресурсів і природокористування України Періодичність: 4 рази на рік Мова видання: Українська, англійська Адреса редакції: 03041, Київ, вул. Героїв Оборони, 15 Телефон: (044)527-87-20 Індексується в наступних міжнародних наукометричних базах даних: Ulrichsweb AGRIS Google Scholar MIAR BASE ResearchBib Головною метою журналу є сприяння розвитку агрономії та суміжних з нею сфер діяльності. Основним його призначенням є публікація статтей проблемно-постановчого, узагальнюючого та методичного характеру, в яких висвітлюються результати наукових досліджень із статистичною обробкою даних, що мають теоретичне і практичне значення, актуальні для сільського господарства і раніше не публікувались. <a href="https://www.google.com.ua/maps/place/%D0%9D%D0%B0%D1%86%D0%B8%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D1%8B%D0%B9+%D1%83%D0%BD%D0%B8%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%81%D0%B8%D1%82%D0%B5%D1%82+%D0%B1%D0%B8%D0%BE%D1%80%D0%B5%D1%81%D1%83%D1%80%D1%81%D0%BE%D0%B2+%D0%B8+%D0%BF%D1%80%D0%B8%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D0%B7%D0%BE%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%B8%D1%8F+%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D0%B8%D0%BD%D1%8B/@50.3847323,30.4999163,14.5z/data=!4m5!3m4!1s0x0:0x9350245bf49c543d!8m2!3d50.3836994!4d30.4947743?hl=ru">
Стосунки між правовласниками і користувачами регулюються на умовах ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства – Некомерційна – Поширення На Тих Самих Умовах 4.0 Міжнародна (CC BY-NC-SA 4.0):https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0/deed.uk Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див.The Effect of Open Access).
Тривалий моніторинг аридизації в землеробстві до змін і за змін клімату в Україні
Наведено результати систематичного моніторингу в Україні за проявами посушливості методом узагальнення весняних, літніх і осінніх посух, проведених І.Є. Бучинським за 1872-1969 рр. та наших метеорологічних узагальнень за типами погоди (1951-1984 рр.) і чітко виражених зональних змін клімату (1985-2006 рр.) та статистично-локальних ознак аридизації клімату по метеорологічній станції в північній частині Лісостепу («Чабани») – 2006 – 2020 рр., охоплюючи загалом історичний проміжок часу в 150 років. За просторовим поширенням посух, визначених за єдиною методикою, починаючи із 1982 р. і до кінця 60-х рр. ХХ ст., визначальним показником є поступове просторове поширення сезонних локальних посух із повторенням весняних через 2 роки, літніх – через 4 і осінніх, переважно на півдні України, через 2 роки. Кількість помірних і великих посух із початку ХХ ст. (11-30 % площі поширення), характерні для літнього періоду і вони повторюються на півдні через 4-5 років. Аномальні посухи (понад 50 %) характерні для великих територій для кожного десятого року, які, починаючи з останньої чверті ХІХ ст. і до 50-х рр. ХХ ст. закінчувалися голодом для населення (особливо посухи 1891, 1921, 1947 рр.). Наступні посухи 1963, 1968 рр. визначались аномальними погодними умовами, але без прояву продовольчої кризи, що пов’язано з початком хімізації й підвищення культури землеробства. Метеопоказники шести станцій у різних природно-кліматичних зонах за 1951 – 1981 і 1985 – 2008 рр. вказують на зональне систематичне наростання позитивних температур повітря зі зменшенням кількості опадів, дефіцит яких компенсується системою землеробства з помірним насиченням органічними й мінеральними добривами, які мають стабілізуючий ефект в екстремальні роки. З останньої чверті ХХ ст. визначено зміни клімату, які пов’язані не тільки з парниковим ефектом, а й із періодичністю, що залежить від екліптики земної кулі. Особливо помітні кліматичні зміни останніх десятиліть, що супроводжується систематичним підвищенням температури повітря й наростанням аридності клімату і вимагає від людства нових технічних і технологічних рішень.
Авторське право (c) 2021 Науковий журнал «Рослинництво та ґрунтознавство»
Вплив систем землеробства та обробітку грунту на основних шкідників пшениці озимої
Інтенсифікація сільського господарства має низку негативних наслідків, а збереження земельних ресурсів за їхньої активної експлуатації є важливим питанням сьогодення, з огляду на дедалі більшу потребу в збільшенні продовольства. Світова практика ведення органічного землеробства показує обмеженість в регулюванні чисельності шкідників сільськогосподарських культур. Штучне збільшення природних ворогів та зміна ландшафту для підсилення біологічної боротьби не є популярним рішенням та має суперечливу ефективність. Моніторинг чисельності ентомокомплексу пшениці озимої проводився згідно із загальноприйнятими методиками на 48 ділянках, де розміщено 12 варіантів у 4 повторностях упродовж 2019 – 2021 рр. У статті наведені результати дослідження, що свідчать про істотний вплив систем землеробства на основних шкідників пшениці озимої та здатність до контролю їхньої чисельності за екологічної системи на рівні економічного порогу шкідливості. Варіанти обробітку грунту не регулювали чисельність Schizaphis graminum R., Eurygaster integriceps Р. та Oulema melanopus L., тоді як чизельний обробіток на 20–22 см забезпечував регуляцію кількості Anisoplia austriaca Н. та Haplothrips tritici Kurd на рівні контролю (оранка) у всі роки спостережень. За поверхневого обробітку грунту на глибину 6–8 см чисельність цих шкідників істотно збільшувалась, та була в середньому на рівні 2,0 та 14,4 екз./м2 . Отже, висвітлені дані підтверджують ефективність зменшення кратності інсектицидних обробок пшениці озимої за екологічної системи без підвищення ризиків втрати врожаю через пошкодження рослин шкідниками в поєднанні з чизельним обробітком грунту.
Вплив краплинного зрошення та навантаження суцвіттями на ріст і розвиток маточних кущів винограду
Високий вихід щеплених саджанців винограду та їхня якість залежать від багатьох факторів, у тому числі від якості прищепно-підщепних компонентів, що так само визначається належним доглядом за маточними насадженнями прищепних та підщепних лоз. Їхня агротехніка має бути направлена на кращий ріст та визрівання пагонів. На маточних кущах є обов’язковим технологічний прийом обломування пагонів, часткове видалення суцвіть не є таким поширеним у агротехніці маточників, однак позитивно впливає на загальний розвиток рослин. Маточні насадження за можливості слід зрошувати, оскільки недостатнє забезпечення вологою негативно впливає на стан кущів упродовж усього вегетаційного періоду та зимівлі. У даній роботі досліджено вплив прийому часткового видалення суцвіть (навантаження суцвіттями 100, 75 та 50 % від їхньої загальної кількості) на маточних кущах та вплив різних режимів зрошення (рівні передполивної вологості ґрунту 90, 80 та 70 % від найменшої вологоємності) на стан маточних насаджень, зокрема на фізіологічні, біохімічні та біометричні показники рослин. Показано, що зрошення кущів та зменшення навантаження суцвіттями до 50 та 75 % від їхнього загальної кількості стимулювали накопичення хлорофілу в листках маточних рослин, покращували обводнення тканин листків, сприяли підвищенню інтенсивності дихання в період активного росту та розвитку винограду. Відмічено позитивний вплив зрошення та зменшення навантаження кущів суцвіттями до 50 та 75 % на агробіологічні показники маточних кущів винограду. Найбільші значення загальної довжини пагонів та ступеня їхнього визрівання були в кущів варіантів із РПВҐ 90 % НВ 50 % суцвіть, 80 % НВ 50 % суцвіть, 70 % НВ 50 та 75 % суцвіть. Отже, ефективні режими зрошення та зменшення навантаження кущів суцвіттями сприяли росту середніх та сильних повноцінних пагонів, які є більш продуктивними.
Метод отримання водно-фізичних властивостей ґрунтів за фракціями їхнього гранулометричного складу
Представлено метод отримання водно-фізичних властивостей ґрунтів (основної гідрофізичної характеристики (ОГХ) і функції вологопровідності). Ці властивості, або функції дають можливість описати вертикальний рух вологи в ненасичених вологою ґрунтах, як одну зі складових частин видаткової статті водного балансу. Вони широко застосовуються під час обґрунтування водних меліорацій і під час моделювання вологоперенесення в грунті. А в основу методу покладено лабораторні дослідження зразків ґрунту, що відбираються в полі, на гранулометричний склад. Результати лабораторних аналізів натепер в Україні зазвичай отримуються за методом Качинського з двома складовими, процентний вміст глини й піску. Вони графічним методом, за допомогою інтегральних (кумулятивних) кривих перетворюються в дані, відповідні до міжнародної класифікації –– з трьома складовими: вміст піску, пилу, глини. Останній пофракційний розподіл використовує світове спільнота ґрунтознавців. Тому з використанням даних про вміст піску, пилу, глини, за допомогою комп’ютерної програми з відкритим доступом “Rosetta” USDA (United State Department of Agriculture) знаходяться водно-фізичні властивості у вигляді водних констант (повної вологоємності, найменшої гігроскопічної вологоємності, коефіцієнта фільтрації), коефіцієнтів рівнянь математичної моделі Ван Генухтена. У публікації наведено приклади розрахунку водно-фізичних властивостей ґрунтів представленим методом темно-каштанових грунтів і чорноземів звичайних. До переваг запропонованого методу варто віднести невелику трудомісткість експериментальних досліджень, доступність аналізів і наявність великої кількості експериментальних досліджень гранулометричного складу ґрунтів, у т.ч. у літературних джерелах. Як розвиток напряму досліджень, автор показав застосування отриманих залежностей для моделювання вологоперенесення за водних меліорацій, (зрошенні в системах керування зрошенням.). Щодо напрямів майбутніх досліджень, публікація пропонує провести порівняння точності отримання водно-фізичних властивостей ґрунтів за різними методами, а також отримання важливої водної константи –– найменшої вологоємності (НВ).
інтегральні (кумулятивні) криві розподілу фракцій ґрунту
Режим зволоження чорнозему звичайного за тенології «No-Till»
Проведені дослідження впливу різних технологій обробітку чорнозему звичайного на запаси продуктивної вологи за вирощування кукурудзи на зерно та пшениці озимої у степовій зоні України Визначені параметри продуктивної вологи при технології вирощування польових культур за «нульового обробітку» ґрунту («No-till») щодо полицевої оранки. Встановлено, що система «No-till» сприяє суттєвому зменшенню втрат вологи на непродуктивне випаровування за високого коефіцієнта засвоєння атмосферних опадів, забезпечує надійний захист ґрунту від ерозії. У разі вкриття поверхні ґрунту близькому до 100 % влітку під кукурудзою запаси продуктивної вологи в кореневмісному шарі в 1,5 і більше рааи перевищують відповідні запаси за традиційної технології; у разі відсутності мульчі режим зволоження за технології без обробітку ґрунту складається більш напружений у порівнянні з традиційною. Режим зволоження ґрунту під озимою пшеницею по кукурудзі на силос кращий за “нульовою” технологією, але суттєвої різниці між варіантами в середньому за 3 роки не виявлено. У малосніжну зиму за “нульової” технології з мульчею висота снігового покриву була в 3,2 рази вищою у порівнянні з традиційною технологією. Виявлено, що обов’язковою умовою вирощування культур без обробітку ґрунту в зоні недостатнього зволоження є створення потужного шару мульчі завдяки нетоварній частці врожаю культур, яка в подрібненому вигляді залишається на поверхні ґрунту. Проєктивне покриття мульчею у 100 % або близьким до цього рівня є запорукою широкого впровадження технологій вирощування без обробітку ґрунту в посушливих умовах Степу.
Характеристика вихідного матеріалу, стійкого проти фузаріозу колоса та кореневих гнилей, для селекції пшениці озимої
Хвороби пшениці озимої значно знижують урожайність та якість зерна. Втрати валового збору зерна від них щорічно становлять 20-30 %, а в епіфітотійні роки – 50 %. Ефективним заходом для обмеження розвитку хвороб пшениці озимої є впровадження стійких проти їхнього ураження сортів. Успішний розвиток селекційної роботи в цьому напрямку неможливий без використання генофонду стійких форм. Серед генетичних ресурсів пшениці є генотипи, що характеризуються стійкістю проти кількох збудників одночасно, а тому мають особливу цінність як джерела групової стійкості. Постійно існує потреба у виявленні нових джерел та донорів стійкості проти збудників хвороб, пошук яких є актуальним напрямом досліджень і потребує постійного скринінгу генофонду. У Миронівському інституті пшениці імені В. М. Ремесла постійно ведеться робота зі створення вихідного селекційного матеріалу пшениці озимої, стійкого проти основних збудників хвороб, які надалі використовуються селекціонерами. За програмою селекції на стійкість проти фузаріозу колосу та кореневих гнилей створені лінії: Лютесценс F. g. 163/19, Еритроспермум F. g. 164/19 Еритроспермум F. g. 166/19, Еритроспермум С. h. 177/19, Еритроспермум С. h. 175/19, які використовують селекціонери інституту і їх передано до НЦГРРУ. За показником тривалість вегетаційного періоду виділено лінію Еритроспермум F. g. 164/19 у якої вегетаційний період становив 238 діб, що на 3 доби менше, ніж у стандартного сорту Подолянка. Її віднесено до групи ранньостиглих форм. Високі показники маси 1000 зерен відмічені в ліній Еритроспермум F. g. 164/19 – 50,6 г, Еритроспермум F. g. 166/19 – 49,3 г, Еритроспермум F. g. 163/19 – 46,5 г та Еритроспермум C. h. 177/19 – 47,3 г. За урожайністю стандарт перевищували лінії Лютесценс F.g. 163/19 – на 38,8 г/м2, Еритроспермум C. h. 177/19 – на 39,6 г/м2, Еритроспермум C. h. 175/19 – на 26,7 г/м2. З високим умістом білка вирізнилися лінії Еритроспермум F. g. 166/19 – 16,5% і Еритроспермум C. h. 177/19 – 15,8%. Найвищий рівень умісту клейковини в зерні зафіксовано в лінії Еритроспермум F. g. 166/19 – 41,2%. Кращими за показником седиментації виділені лінії: Лютесценс F.g. 163/19 – 70 мл, Еритроспермум F.g. 164/19 – 67 мл, Еритроспермум F. g. 166/19 – 71 мл. Встановлено, що лінія Лютесценс F. g. 163/19 проявила високу стійкість проти збудника борошнистої роси (ураження – 1,0 %) та септоріозу листя (ураження – 3,0 %). Ураження колосу фузаріозом не перевищувало 5,0 %. Стійкістю проти двох збудників (фузаріоз, борошниста роса) вирізнилася лінія Еритроспермум F.g. 166/19, а проти фузаріозу й септоріозу листя – Еритроспермум F. g. 164/19. Лінії, створені за програмою стійкості проти кореневих гнилей Еритроспермум C. h. 177/19 і Еритроспермум C. h. 175/19, проявили відносну стійкі проти цього збудника – ураження 10,0 та 10,5 %, та мали високу стійкість проти борошнистої роси – ураження 2,0 %.
Спектральна оцінка сортів та селекційних ліній пшениці озимої в період відновлення весняної вегетації
Розробка нових та впровадження наявних методів польової оцінки генотипів пшениці озимої є одним із ключових завдань сучасної селекції. Застосування сучасних методів скринінгу в селекції дає можливість селекціонеру дістати більш об’єктивну оцінку, а також у рази збільшити обсяги досліджуваних зразків. Час відновлення весняної вегетації (ЧВВВ) є одним із найважливіших етапів вегетаційного періоду пшениці озимої. Біометрична та спектральна оцінка пшениці озимої із настанням ЧВВВ дає змогу встановити, як перезимували рослини певного генотипу, а також стан їх росту та розвитку перед початком другого періоду вегетації. Метою дослідження було встановлення особливостей росту та розвитку рослин сучасних сортів і перспективних селекційних ліній пшениці озимої селекції Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла (МІП) від сівби до відновлення весняної вегетації. Гідротермічні умови періоду сходи-ЧВВВ по-різному впливали на репродукційний процес досліджуваних генотипів пшениці озимої. За результатами досліджень аномально посушливі умови періоду від сівби до часу припинення осінньої вегетації у 2019 р. негативно вплинули на стан рослин пшениці озимої, які знаходились у фазі 10-13 за міжнародною класифікацією ВВСН, осіннього кущіння не відбулось. Незалежно від генотипу більш розвинутими були рослини за першого строку сівби. На час відновлення весняної вегетації за біометричними та спектральними показниками кращими за сорт стандарт Подолянку (NDVI = 0,52) виявилися: сорти МІП Дніпрянка (NDVI = 0,58), МІП Лада (NDVI = 0,56), Балада миронівська (NDVI = 0,56) та лінії Лютесценс 37519 (NDVI = 0,55) й Еритроспермум 55023 (NDVI = 0,58). За другого строку сівби виділили сорт МІП Дніпрянка (NDVI = 0,45) та селекційні лінії Лютесценс 37519 (NDVI = 0,44) й Еритроспермум 55023 (NDVI = 0,43). Сорт стандарт Подолянка мав значення індексу NDVI на рівні 0,43. Сорти МІП Лада та Балада миронівська більш чутливо реагують на строки сівби та потребують тривалішого періоду осінньої вегетації для накопичення більшої кількості сухих речовин і кращого проходження періоду зимового спокою.
Біологічна ефективність гербіцидів у посівах пшениці озимої за осіннього внесення
Ефективним заходом контролювання найбільш шкодочинних зимуючих та озимих видів бур’янів, таких як: Apera spica-venti, Galium aparine, Veronica persica, Consolida regalis, Capsella bursa-pastoris, Descurainia Sophia, Vicia villosa та ін. у посівах пшениці озимої є осіннє внесення гербіцидів, особливо на ранніх стадіях розвитку культури, починаючи від стадії проростання насіння, коли вона найбільш чутлива до їхньої присутності. У статті наведено результати дворічних досліджень щодо біологічної ефективності внесення гербіциду Пледж 50, ЗП e різні строки розвитку пшениці озимої (BBCH 00, 11, 12, 14 і 16) самостійно та в суміші з гербіцидами партнерами: Зенкор Ліквід 600, КС, Марафон, КС, Гранстар Голд 75, ВГ, Гроділ Максі 375, ОД та ад’ювантом Скаба, КЕ. У результаті встановлено, що біологічна ефективність досліджуваних препаратів проти Apera spica-venti й інших озимих та зимуючих бур’янів суттєво відрізнялася залежно від фази розвитку пшениці озимої на період внесення гербіцидів. Досходове внесення гербіцидів не забезпечує належного контролювання Apera spica-venti та інших озимих і зимуючих бур’янів. Зокрема, на період весняного відновлення вегетації контроль Apera spica-venti за використання 0,1 кг/га Пледж 50, ЗП становив 69,0 %, за загальної ефективності 68,0 %. Внесення 0,4 л/га Зенкор Ліквід 600, КС забезпечувало показники відповідно 66,1 та 71,4 %. Внесення 0,1 кг/га Пледж 50, ЗП у фазу розвитку культури BBCH 11 забезпечило високу ефективність контролювання Apera spica-venti та загалом усіх бур’янів із показниками, відповідно, 91,2 та 87,6 %. Використання зменшеної норми 0,08 кг/га Пледж 50, ЗП у фазу BBCH 12 не знижувало як загальну ефективність проти бур’янів – 87,4 %, так і Apera spica-venti, зокрема – 93,1 %. Використання Пледж 50, ЗП (0,1 кг/га) у фазу BBCH 16 мало гірший, проте прийнятний ефект із показниками ефективності 84,2 % проти Apera spica-venti та 83,6 % загалом. Найкращий контроль Apera spica-venti та загалом усіх бур’янів отримано за використання суміші Пледж 50, ЗП + Гранстар Голд 75, ВГ + ад’ювант Скаба, КЕ (0,06 кг/га + 0,025 л/га + 0,05 л/га) у фазу BBCH 14 – 97,5 і 99,2 %, що на рівні Зенкор Ліквід 600, КС + Гроділ Максі 375, ОД (0,35 л/га + 0,11 кг/га). Достовірно найвищу урожайність пшениці озимої в досліді отримано за внесення суміші Пледж 50, ЗП + Гранстар Голд 75, ВГ + ад’ювант Скаба, КЕ (0,06 кг/га + 0,025 л/га + 0,05 л/га) у фазу BBCH 14 – 7,56 т/га, що на 59,8 % краще контролю.
Формування елементів продуктивності пшениці озимої за припосівного внесення повільнодіючих комплексних добрив
Оптимізація живлення рослин на початкових етапах розвитку має важливе значення для формування елементів продуктивності головного та бічних пагонів і врожаю зерна. У статті представлено результати дослідження впливу повільнодіючих безхлорних добрив у припосівне внесення в нормі 100 кг/га на формування елементів продуктивності пшениці озимої порівняно з зональним контролем – нітроамофоскою 16:16:16. Для вирішення поставлених завдань закладався польовий дослід у 2019 – 2021 рр. на двох сортам пшениці м’якої озимої – Богдана та Самурай. Вивчалися комплексні повільнодіючі добрива NPK(S) виробництва FertinAgro (Іспанія) марки DuraSOP ActiBION 9:20:12:(15), DuraSOP Elite 10:10:17:(20), DuraSOP Phos 4:26:12:(10). Вплив погодних умов на формування таких елементів продуктивності пшениці озимої, як маса зерна з колоса, кількість зерен у колосі й маса 1000 зерен, суттєво перевищував досліджувані чинники в обох сортів. Формування елементів продуктивності за впливу досліджуваних добрив залежало від сортів і по-різному проявлялося в різних погодних умовах. Добрива DuraSOP не мали суттєвої різниці у впливі на кількість і масу насіння з колосу у сорту Богдана порівняно з контролем у посушливих умовах, але маса насіння з колоса суттєво зросла порівняно з контролем (від 1,67 до 1,74-1,78 г) за сприятливих умов, тоді як кількість зернівок суттєво не різнилася. Форма добрив у припосівне внесення в сорту Самурай немала істотного впливу, оскільки за посушливих умов формувалося 1,17-1,21 г зерна в колосі, а за сприятливих 1,47-1,49 г, що суттєво не відрізнялося від контролю (нітроамофоска). Застосування DuraSOP ActiBION дозволило збільшити кількість продуктивних стебел на момент збирання на 8,4 % порівняно з контролем і на 7,7 % у сорті Богдана у разі застосування DuraSOP Phos. Сорт Самурай слабше реагував на повільнодіючі добрива, тому суттєва різниця була лише у варіанту DuraSOP Phos коли кількість продуктивних стебел За різностороннього впливу на формування елементів продуктивності всі досліджувані повільнодіючі добрива суттєво впливали на формування врожаю зерна у сорту Богдана – у середньому урожайність на цих варіантах становила від 6,58 до 7,03 т/га (приріст 0,27–0,72 т/га), тоді як на контрольному варіанті формувалося 6,31 т/га зерна. Водночас у сорту Самурай приріст від заміни нітроамофоски на повільнодіючі форми добрив становив 0,11–0,31 т/га, тобто суттєве збільшення урожайності було лише за застосування DuraSOP Phos, що дало можливість отримати 6,80 т/га зерна, тобто приріст становив 4,8 % від контролю (6,49 т/га). Використання повільнодіючих добрив також дало змогу збільшити вміст білка в зерні на 0,3–0,5 %,що загалом є несуттєвим приростом, але в окремих випадках дає змогу підвищити клас зерна під час реалізації. Сортова реакція на різне співвідношення макроелементів у добривах для припосівного внесення є одним з елементів технології, які мають високий вплив на продуктивність пшениці та її розвиток на початкових етапах, тому використання ефективних форм дає можливість підвищити врожайність до 11,4 % порівняно з типовими комплекс ними добривами.
Вплив бактерій Pseudomonas fluorescens і речовин стимулюючої природи на продуктивність рослини сої та ураження насіння патогенами
Соя є стратегічною зернобобовою культурою для світового сільського господарства та має важливу роль у забезпеченні продовольчої безпеці багатьох країн. Водночас отриманню високого і якісного урожаю культури перешкоджають біотичні чинники, зокрема збудники хвороб. Їх контроль здійснюється за допомогою різних методів і способів. Однак за надмірного збільшення об’ємів застосовування хімічних засобів захисту ускладнюється екологічна ситуація в агроценозах. Тому актуальним є зменшення пестицидного навантаження у технологіях вирощування культури. Метою досліджень є проведення оцінки впливу бактерій Pseudomonas fluorescens і речовин стимулюючої природи на продуктивність рослини сої та ураження насіння патогенами. Експерименти проводили в умовах Української науково-дослідної станції карантину рослин Інституту захисту рослин НААН. Грунт дослідної ділянки сірий лісовий опідзолений важкосуглинковий. Для досліджень використовували сорт сої Ксенія. Виконання польових досліджень проводилося згідно загальноприйнятих методик. Посіви сої обприскували протягом вегетації у наступні періоди: справжній трійчастий листок, цвітіння та формування бобів. Для обробки рослин сої використовували препарат на основі бактерій Pseudomonas fluоrescens з титром 3 х 109 КУО/см3 з нормою витрати 5,0 л/га при застсоуванні у комбінаціях із речовинами стимулюючої дії. За роки досліджень кількість атмосферних опадів (в окремі місяці вегетації рослин сої) була вище середньомісячної багаторічної норми. Передзбиральну десикацію посівів не проводили. Фітопатологічну експертизу насіння отриманого з рослин сої за різних варіантів обробок здійснювали згідно ДСТУ 4138-2002. У дослідженнях відмічено позитивний вплив препарату на основі P. fluorescens і речовин стимулюючої природи на біометричні показники рослин сої і їх продуктивність. Зокрема, маса 1000 насінин у варіантах із обприскуванням рослин збільшувалася в межах від 16 до 66 г. Сумісне внесення на посівах сої P. fluоrescens разом із речовинами групи амонійних солей дигідропірімідину та стимулюючих речовин забезпечувало зростання урожайності насіння сої від до 1,1 т/га. Також відмічено зниження інфікування насіння сої збудниками фузаріозу, альтернаріозу та пеніцильозу – грибами Fusarium oxysporum Schlecht, Alternaria spp. та Penicillium expansum Link. Вивчення імунопротекторної та стимулюючій дії комбінацій біокомплексів є перспективним для розробки екологічно безпечних заходів підвищення урожайності сої та зниження ураження насіння патогенами.
Агрофізичні показники грунту за вирощування ячменю озимого в Закарпатті України
У статі подані значення, завдання та результати різних способів основного обробітку ґрунту за різних попередників на агрофізичні його властивості за вирощування ячменю озимого в Закарпатті України. Ґрунти дослідного поля – дернові опідзолені оглеєні, які містять у гумусовому горизонті в середньому 2,6 % гумусу. З глибиною кількість перегною зменшується дуже поступово й на глибині 100-130 см він досягає ще 1,0-1,7 %. Ґрунт є типовим для зони проведення досліджень, середньо забезпечений рухомими формами азоту, фосфору та калію. Якісна оцінка обстежених ґрунтів показала, що ґрунти потребують постійного застосування органічних і мінеральних добрив, проведення вапнування та впровадження сівозмін. Щільність ґрунту є важливим показником фізичних властивостей ґрунту, який впливає не лише на ґрунтові режими, а й на його якість обробітку, що в підсумку впливає на урожайність культури та її якість. На період сівби ячменю озимого найбільше сприятливі показники об’ємної маси 0-10 см шару ґрунту забезпечували всі системи основного обробітку. Щільність ґрунту в середньому по варіантах основного обробітку коливалася в межах 1,09-1,17 г/см3, за НІР0,5 0,01 г/см3. На глибині 10-20 см середня об’ємна маса ґрунту за оранки становила 1,14 г/см3, за чизельного обробітку вона була без істотних відмінностей – 1,15 г/см3. Проведення мілкого на 12-14 см та поверхневого на 6-8 см супроводжувалося підвищенням показників об’ємної маси до, відповідно, 1,16 і 1,19 г/см3. У шарі ґрунту 20-30 см була аналогічною: за мілкого безполицевого обробітку середня щільність була на рівні 1,24 г/см3, а за поверхневого – 1,25 г/см3. Попередники суттєво не впливали на зміну щільності оброблювального шару ґрунту. Проте, після кукурудзи на зерно та соняшника спостерігається тенденція до підвищення об’ємної маси ґрунту після безполицевого мілкого та поверхневого обробітку, особливо в нижніх шарах ґрунту. Ця щільність ґрунту була на рівні 1,24-1,26 г/см3, що не виходила за межі оптимальної. Розпушений у процесі механічного обробітку ґрунт упродовж вегетаційного періоду під впливом сили власної маси, зволоження і висихання самоущільнюється до рівноважної щільності. Тому на період колосіння і збирання врожаю ячменю озимого відбулося поступове ущільнення ґрунту до природних значень. У 0-10 см шарі ґрунту об’ємна маса варіювала в межах 1,20-1,27 г/см3 у шарі ґрунту 10-20 см – 1,25-1,30 г/см3 і 20-30 см – 1,34-1,37 г/см3. Для ефективної діяльності мікроорганізмів, росту й розвитку кореневої системи рослин та нагромадження вологи в ґрунті важливе значення має щільність (пористість). Встановлено, що тривале застосування полицевих і безполицевих обробітків ґрунту не знижувало загальної щілинності нижче 50 % будови оброблюваного шару, що забезпечило високу продуктивність культурних рослин. За безполицевих поверхневого та мілкого обробітку ґрунту загальна щілинність у нижніх шарах становила до 50 % будови оброблювального шару, а в деяких випадках менш як 47 %. Така будова оброблювального шару негативно впливала на водний та повітряний режими ґрунту, на ріст і розвиток кореневої системи і, у кінцевому результаті на урожайність ячменю озимого. Найвища урожайність ячменю озимого отримана після гречки, ріпаку озимого та сої (6,0-6,3 т/га) за проведення безполицевого чизельного обробітку ґрунту на 20-22 см. Після кукурудзи на зерно і соняшнику урожайність становила 5,1-5,7 т/га.
Реалізація генетичного потенціалу гібридів соняшнику за впливу умов живлення
Застосування мікродобрив нафоні основного удобрення сприяє підвищенню ефективності використання рослинами поживних елементів мінеральних добрив та грунту, що забезпечує зростання урожайності та поліпшення показників якості вирощеного урожаю.
Зміна основних агрохімічних показників дерново-підзолистого ґрунту за внесення осаду стічних вод під топінамбур
Дослідженнями встановлено, що внесення під топінамбур осаду стічних вод та компостів, виготовлених на його основі, суттєво впливає на зміну агрохімічних показників дерново-середньо-підзолистого ґрунту, сприяючи підвищенню вмісту лужногідролізованих сполук азоту на 2,2–13,4 мг/кг ґрунту у порівнянні з контролем та зумовлюючи величину його значень на рівні 51,2–56,5 мг/кг ґрунту у верхньому (0–20 см) і 27,9–31,6 мг/кг ґрунту – у нижньому (20–40 см) шарі ґрунту. Уміст амонійних сполук азоту у варіантах із внесенням добрив коливався в незначному діапазоні значень (16–21 мг/кг ґрунту) і зростав під впливом підвищення доз добрив. Водночас зі зміною вмісту нітратного азоту це сприяло збільшенню вмісту мінеральних сполук азоту в ґрунті в межах 18,5–23,4 мг/кг ґрунту в орному (0–20 см) й 19,8–21,9 мг/кг ґрунту – в підорному (20–40 см) шарах, що на 1,7–2,2 мг/кг ґрунту переважало показники контрольного варіанта. Найвищі показники мінеральних сполук азоту зафіксовано у варіанті, де вносили найвищу дозу осаду стічних вод – 40 т/га й мінеральні добрива (N10P14K58). Попри широкий діапазон значень показників умісту азоту лужногідролізованих сполук і мінеральних азотистих сполук, їхнє співвідношення залишалося стабільним і становило 2,3–2,6 у верхньому і 1,3–1,5 у нижньому (20–40 см) шарі ґрунту, а також знижувалося з підвищенням дози внесення добрив. Тобто, цей показник несуттєво змінювався залежно від дози застосування добрив. Уміст рухомих сполук фосфору у варіантах зі застосуванням добрив коливався у діапазоні значень (77,5–98,5 мг/кг ґрунту) і зростав під впливом внесення осаду стічних вод та компостів на його основі, що на 14,6–35,6 мг/кг ґрунту переважало показники контролю. Найвищі показники рухомих сполук фосфору зафіксовано у варіанті, де вносили ОСВ – 40 т/га і N10P14K58. Внесення осаду стічних вод у дозі 20–40 т/га сприяло підвищенню вмісту обмінних сполук калію на рівні 89,3–97,2 мг/кг ґрунту у верхньому (0–20 см) і 83,1–93,4 мг/кг ґрунту – у нижньому (20–40 см) шарі, що більше, ніж на 42,1 мг/кг ґрунту переважало показники контрольного варіанта. Дещо меншою мірою зростав уміст обмінних сполук калію за внесення компостів на основі осаду стічних вод і соломи. Результати кореляційно-регресійного аналізу вказують, що коефіцієнт концентрації фосфору в ґрунті найбільшою мірою залежить від умісту його рухомих сполук із коефіцієнтом детермінації R2 = 0,70. Коефіцієнт концентрації калію тісно (R2 = 0,91) корелює з умістом його обмінних сполук у ґрунті
Визначення залишків пестицидів хроматографічними методами для безпечності харчової продукції
У роботі подано методологію підготовки проб насіння олійних культур, листя салату, плодів яблук для дослідження методами хроматографічного контролю ксенобіотиків таких хімічних груп пестицидів: похідні бензімідазолу, похідні анілінопіримідину, похідні біпириділію. Розглянуто виконання наступних процесів: гомогенізації проби, очистки витяжки методами твердо-фазної або рідинно-рідинної екстракції, отримання рослинної витяжки, отримання екстракту аналітів. Для дрібнозернистих гомогенізованих зразків насіння соняшнику оптимальне співвідношення сировина-екстрагент становить 1:20, для пастоподібних гомогенізованих зразків плодів яблуні - 1:10, для рідких зразків гомогенізованого салату - 1: 5. Аналіз розподілу ксенобіотиків параметр в системі октан / вода (log Pow), довідкові дані про діелектричну проникність та дипольний момент розчинників дозволили визначити екстрагенти, здатні розчиняти та видаляти ксенобіотики із сировини. Було виявлено, що суміш ацетонітрилу та метанолу (4: 1) слід використовувати для вилучення похідних бензимідазолу та похідних анілінопіримідину, похідні біпіридилію найкраще екстрагувати метанольною трифторуксусною кислотою (9,5: 0,5). Проведено кількісний аналіз вмісту ксенобіотиків у екстрактах, отриманих із зразків, штучно збагачених ксенобіотиками. Найбільш повно ксенобіотики видаляли із зразків продуктів рослинництва, що містять сліди жиру. Найскладніший процес підготовки зразків - процес отримання екстракту з насіння соняшнику. На вміст ксенобіотиків у екстрактах, отриманих із зразків, штучно збагачених аналітами, впливає температура, при якій відбувається процес, та тривалість екстракції. На основі хімічного складу матриці зразка та переліку аналітів запропоновано умови варіативної складової методології: отримання рослинної витяжки під дією селективних розчинників, гомогенізована сировина-розчинник при постійному перемішуванні екстракційної системи зі швидкістю 180-200 об/хв, або при дії ультразвукових коливань із частотою 37 кГц від 4 °С до 25 °С упродовж 5-25 хв. Контроль якісного та кількісного складу досліджуваних рослинних витяжок та екстрактів аналітів досліджено методами високоефективної рідинної та газової хроматографії (рідинної та газової) з мас-селективними детекторами.
Вплив абіотичних факторів на ріст і розвиток рослин пастернаку посівного
Основні чинники, які мають великий вплив на ріст рослин, а також на збільшення врожаю та його якісних характеристик – це біотичні та абіотичні чинники. Поєднання абіотичних стресів, наприклад, посуха та спека, мають значно більший вплив на врожайність та якість продукції. Реакція рослин на ці стреси може відрізнятися залежно від виду, а також на різних етапах розвитку. Розуміння механізмів і як вони захищають рослини від стресів стали життєво важливим значенням для підвищення врожайності та якості продукції пастернаку в мінливих кліматичних умовах. Метою досліджень стало вивчення впливу абіотичних чинників (температурний режим та кількість опадів) на врожайність, тривалість фенологічних фаз росту й розвитку рослин, динаміку наростання маси листків та коренеплодів пастернаку посівного в умовах Правобережного Лісостепу України. Дослідження проводили в польовому досліді кафедри овочівництва й закритого ґрунту в НЛ «Плодоовочевий сад» НУБіП України в умовах Правобережного Лісостепу України впродовж 2015 – 2017 рр. Площа облікової ділянки становила 11,3 м2, повторність досліду – чотирьохразова. Розміщення варіантів систематичне. У результаті досліджень встановлено, що найкоротший період сівба-сходи тривав 16 діб у варіантах за сівби в 3 декаді травня та 1 декаді червня. Відчутну затримку на 21 добу даного періоду відмічено за сівби від 1 до 3 декади квітня. Тривалість періоду від початку формування коренеплодів до пучкової стиглості був найменшим за сівби в 1 декаді квітня – 28 діб, а найбільшим за сівби в 1 декаді червня – 51 добу. Вегетаційний період коливався від 110 до 165 діб і проходив за суми температур (> 10 °C) 1102,4-1439,0 °C та суми опадів 128,1-225,2 мм. За сівби у квітні інтенсивний приріст коренеплодів від 2,9 до 3,5 г/добу спостерігали в другій половині серпня. За сівби в травні найбільший приріст коренеплодів від 2,1 до 2,7 г/добу відмічено в першій половині вересня. Так, за сівби в 1 декаді червня цей показник був найбільшим у другій половині вересня (1,9 г/добу). Варіант за сівби в 1 декаді квітня забезпечив високу врожайність коренеплодів 50,3 т/га, що на 5,3 т/га або 11,8 % істотно більше за контроль. За сівби в наступні строки спостерігали істотне зниження врожайності в порівняні з контролем, а саме: за 3 декади квітня – на 3,5 т/га, або 7,7 %, за 1 декади травня – на 8,8 т/га, або 19,6 %, за 2 декади травня – на 17,4 т/га, або 38,6 %, за 3 декади травня – на 23,0 т/га, або 51,1 %, за 1 декади червня – на 31,7 т/га, 70,6 % у порівнянні з контролем. Виявлено прямий сильний зв’язок (r = 0,74-0,99) між вегетаційним періодом та врожайністю, масою коренеплоду, товарністю, і біохімічними показниками, а саме: суха речовина, суха розчинна речовина, цукри, вітамін C. Обернений сильний зв’язок (r = -0,98) відмічений між тривалістю вегетаційним періодом та нітратами. Збільшення вегетаційного періоду на 10 діб збільшує врожайність до 6,9 т/га, товарність до 2,7 %, масу коренеплоду до 31 г, вміст сухої речовини до 0,7 %, сухої розчинної речовини до 0,3 %, цукрів до 0,5 %, вітаміну C до 0,8 мг/100 г та зменшує вміст нітратів до 8,4 мг/кг. Площа листків, фотосинтетичний потенціал, чиста продуктивність фотосинтезу перебувають у сильному прямому зв'язку (r = 0,92-0,98) з врожайністю. За збільшення площі листкової поверхні до 1,0 тис. м2/га зростає і врожайність до 0,7 т/га. Збільшення фотосинтетичного потенціалу до 0,05 млн м2 діб/га підвищує врожайність до 0,2-1,2 т/га. Також, підвищується врожайність до 0,3-0,7 т/га за збільшення чистої продуктивності фотосинтезу до 0,05 г/м2 добу. Перспективним для подальшого вивчення є молекулярні знання на реакції рослин на абіотичний стрес, ймовірно, прокладуть шлях до того, щоби зробити сільськогосподарські культури стійкими до кліматичних змін і забезпечити підвищення економічної ефективності виробництва.
Якісні характеристики гриба CYCLOCYBE AEGERITA штамів 2229, 2230, 2231 ІВК за умов промислового культивування
Опеньок тополевий має привабливі за зовнішнім виглядом та смаковими властивостями плодові тіла. Відомо також, що гриби C. aegerita містять унікальні речовини, зокрема білки, полісахариди та ароматичні речовини з доведеною харчовою цінністю та лікарською дією. Втім, відсутність обґрунтованої технології вирощування за використання доступної рослинної сировини обмежує насиченість вітчизняного ринку грибами цього виду. Досліджено три штами C. aegerita з Національної колекції культур шапинкових грибів ІВК на предмет можливості впровадження їх у промислову культуру. Визначено, що в штамів 2230 та 2231 тривалість вегетаційного циклу становить 42 доби проти 46–64 діб для попередньо досліджених штамів. Найвищу урожайність у досліді отримано для штаму 2231, яка коливалася від 217 до 220 г із кілограма субстрату за три цикли культивування. Біологічна ефективність штамів за результатами першої хвилі плодоношення складала від 20,2 (2229) до 60,4 % (2231), що узгоджується з опублікованими даними інших дослідників. Детально описано зовнішній вигляд та проаналізовано параметри плодових тіл штамів, що відрізнялися між собою як за кольором шапинок, так і за розмірами. Штами 2230 та 2231 за мікрокліматичних умов досліду мали насичений коричневий колір шапинок, тоді як сформовані плодові тіла штаму 2229 відрізнялися приємним молочно-кремовим кольором. Найбільші за масою плодові тіла отримували за вирощування штаму 2229 (7,5 ± 0,4 г), що в середньому на 2 г вище, ніж вага грибів інших штамів, що вивчалися. Найвищі плодові тіла виявлено ву штаму 2230 з висотою 91,0 ± 1,8 мм, які мали також найширші шапинки з діаметром 29,5 ± 0,9 мм. Найбільший діаметр ніжки, що досягав у середньому 10,8 ± 0,3 мм, було визначено у плодових тіл штаму 2229. Досліджено варіативність морфологічних ознак та виявлені тенденції щодо кількості плодових тіл певного розміру в загальному об’ємі зібраних грибів, що спрощує проєктування пакувальних та маркетингових заходів.
Вплив систематичного удобрення на родючість грунту за вирощування кукурудзи на зерно
У статті представлено результати досліджень систематичного застосування органічних і мінеральних добрив на показники родючості сірого лісового ґрунту та формування урожайності кукурудзи на зерно. Визначено, що в п’ятипільній польовій сівозміні за вирощування культури, відбулося формування ґрунтових фонів із різними фізико-хімічними властивостями. Внесення підстилкового гною (пряма дія) у дозі 60 т/га на фоні помірних норм добрив (N40-80Р30-60К40-80) сприяло нейтралізації ґрунтового розчину до значень слабокислої реакції (рН сол. – 5,2-5,3 одиниць), тоді як за відсутності гною (мінеральна система удобрення) показник рН сол. і далі залишався у межах середньокислої реакції. Найефективнішою щодо гумусного стану ґрунту, виявилась органо-мінеральна система удобрення (12 т/га гною + N80P60K80) і органічна (12 т/га гною на 1 га сівозмінної площі) відповідно вміст загального гумусу становив – 1,35 і 1,37 % або у відсотковому відношенні на 25-27 % вище проти контролю (без добрив) – 1,08 т/га. Оптимізацію показників поживного режиму (гідролізованого азоту, рухомих форм фосфору й калію) ґрунту на кінець ротації забезпечила органо-мінеральна система удобрення (N100P60K100 на фоні 60 т/га гною). Найвищу продуктивність кукурудза на зерно (9,49 т/га) забезпечила органо-мінеральна системи удобрення (60 т/га гною + N100P60K100), що на 86 % перевищує контроль (без добрив), за цих умов одержано найбільший збір сирого протеїну – 0,98 т/га.
Особливості зміни чисельності та складу мікробіому ризосфери пшениці озимої в процесі онтогенезу
В агроекосистемах мікроорганізми є основним чинником ґрунтоутворювального процесу, живлення рослин і фітосанітарного стану ґрунту. Усі заходи, які спрямовані на відновлення ґрунтової родючості та підвищення продуктивності, екологічної безпеки аграрного виробництва, тісно пов’язані з діяльністю мікроорганізмів. Підвищена локальна активність, біомаса й різноманітність мікробіоти є однією з найважливіших характеристик, які відрізняють ризосферу від загального обсягу ґрунту. Метою досліджень було вивчення чисельності та складу мікробного комплексу ризосфери зернових культур (пшениці озимої різних сортів вітчизняної селекції) у процесі онтогенезу. Для проведення комплексу мікробіологічних досліджень здійснено відбір та підготовку зразків ґрунту (чорнозем типовий) з дотриманням стандартних вимог пробопідготовки та зберігання проб у лабораторних умовах. Аналіз зразків ризосферного ґрунту проводили за варіантами різних сортів пшениці озимої вітчизняної селекції. Чисельність ґрунтових мікроорганізмів визначали методом посіву суспензій на поживні середовища за загальноприйнятими в мікробіології методиками. Визначення загальної мікробної біомаси в ґрунті здійснено регідратаційним методом, а інтенсивність «дихання» ґрунту відповідно за виділенням СО2 і поглинанням О2 манометричним методом (апарат Варбурга). Встановлено, що сорти пшениці озимої впливали на формування мікробіому чорнозему типового. Чисельність та склад мікробного комплексу ризосфери пшениці озимої в процесі онтогенезу значно змінюється, особливо за співвідношенням чисельності спороутворюючих та неспорових форм мікроорганізмів за однакових умов агротехніки вирощування культури. Загальний пул сапротрофних мікроорганізмів ризосфери демонструє варіабельність біомаси та зміни на користь екологопластичних бацил. Встановлено збільшення чисельності спороутворюючих бактерій до 4,2 х 107 КУО/г у варіантах вирощування певних сортів. Показано, що за вирощування різних сортів пшениці озимої спостерігається стабільні показники інтенсивності виділення СО2 ‒ від 5,2 до 7,0. Аналогічна динаміка простежується за показником поглинання О2 (не більше 5,3-6,8).
Урожайність пшениці озимої залежно від попередників у Правобережному Лісостепу України
У статті представлено результати досліджень із вивчення особливостей формування урожайності пшениці озимої залежно від попередників. Встановлено, що в Правобережному Лісостепу за здатністю забезпечувати пшеницю озиму на період сівби (0-10 см шар ґрунту) доступною вологою попередники розміщувалися у такий спосіб горох – ріпак озимий – соняшник – соя – кукурудза на силос. На час сівби пшениці озимої, достатні запаси доступної вологи у 0-10 см шарі ґрунту формувалися за розміщення її після гороху й ріпаку озимого, відповідно 11,5 і 10,9 мм. Соя і кукурудза на силос, як попередники не забезпечували формування достатніх запасів вологи на час сівби пшениці озимої як у 0-10 см, так і 0-30 см шарі ґрунту Найвищу урожайність пшениці озимої в середньому за 2019 – 2021 рр. на рівні 5,68 т/га забезпечило розміщення її після гороху. Використання як попередника ріпаку озимого й сої знижувало її урожайність на 4,40 і 5,40 % відповідно, що в абсолютному значенні становило 0,25 і 0,31 т/га. За вирощування пшениці озимої після кукурудзи на силос і соняшнику урожайність культури зменшувалася відповідно на 0,48 і 0,67 т/га. Найвищі якісні показники зерна пшениці озимої - уміст білка 13,1 і 13,3 % і клейковини 25,2 і 25,5 % отримано за її розміщення після зернобобових (горох і соя). Ріпак озимий, як попередник, забезпечив показники якості зерна на рівні 13,0 % білка і 24,5 % клейковини. За розміщення після соняшнику й кукурудзи на силос уміст білка в зерні пшениці озимої становив відповідно 12,6 і 12,8 %, а вміст клейковини перебував на рівні 24,0 і 24,1 %.
Вплив систем землеробства та обробітку ґрунту на запаси доступної вологи чорнозему типового за вирощування пшениці ярої
Численними дослідженнями українських та закордонних вчених доведено, що одним із лімітуючих чинників отримання стабільної урожайності сільськогосподарських культур є запаси продуктивної вологи в ґрунті, особливо в критичні періоди їхнього росту й розвитку. У статті наведено результати досліджень щодо впливу трьох систем землеробства – промислової (контроль), екологічної та біологічної та чотирьох варіантів основного обробітку ґрунту – оранки на 20–22 см (контроль), чизелювання на 20–22 см, дискування на 10–12 см, дискування на 6–8 см на запаси продуктивної вологи в ґрунті за вирощування пшениці ярої твердої. За результатами досліджень встановлено, що достовірно найвищі запаси вологи в метровій товщі ґрунту на період сівби культури отримано за поєднання біологічної системи землеробства та чизельного обробітку ґрунту, що дало можливість накопичити у 2018 році – 199,1 мм, 2019 – 179,6 та 2020 – 159,9 мм доступної вологи в ґрунті. Використання чизельного обробітку в поєднанні із системами промислового та екологічного землеробства також забезпечує перевагу в усі роки спостережень над поєднаннями оранки та обох варіантів дискування із цими системами. Упродовж вегетації на фоні всіх досліджуваних систем землеробства використання безполицевих обробітків (чизелювання та дискування) забезпечувало найвищі запаси доступної вологи в ґрунті. Проте оптимальним варіантом варто вважати поєднання екологічної системи землеробства з чизелюванням на 20–22 см, що забезпечило на період цвітіння у 2018 році – 74,0 мм вологи, 2019 – 93,7 та 2020 – 90,9 мм, а на період збирання культури ці показники становили, відповідно, 61,0, 67,7 та 61,6 мм. Урожайність зерна пшениці ярої твердої за цього варіанту була суттєво найвищою в досліді і становила відповідно 4,6, 6,7 та 5,6 т/га.
екологічна та біологічна системи землеробства
Вплив удобрення на поживну цінність корму люцерно-злакових травосумішей в умовах Лісостепу Правобережного
Одним зі шляхів зменшення дефіциту білка та виробництва повноцінних кормів є вирощування люцерно-злакових травосумішок, які завдяки оптимальному співвідношенню за вмістом білкових та вуглеводистих сполук, мінеральних солей та інших цінних біологічно активних речовин найбільш повно відповідають фізіологічним потребам тварин. Метою досліджень було визначити вплив мінеральних добрив на поживну цінність корму люцерно-злакових травосумішей. Експериментальні дослідження проводили впродовж 2014 – 2016 рр. на дослідному полі кафедри кормовиробництва, меліорації й метеорології, яке розташоване у ВП НУБіП України «Агрономічна дослідна станція» на чорноземі типовому малогумусному. За результатами проведених досліджень встановлено, що включення люцерни посівної до злакових травостоїв підвищує вміст сирого протеїну в більшій мірі, аніж внесення азоту в нормі N60 на тому ж злаковому травостої на однаковому фоні Р60К90. Закономірних відмінностей у нагромадженні сирого протеїну поміж люцерно-злаковими травостоями за участі різних злакових компонентів на однакових фонах не виявлено. Введення люцерни до злакових травостоїв сприяє зростанню в кормі білка та сирого жиру і знижує вміст безазотистих екстрактивних речовин. На хімічний склад трав’яного корму азотні добрива найбільше впливають на злаковий травостій – за внесення N60 на фоні Р60К90 в сухій масі корму збільшується на 2,8 % уміст сирого протеїну та на 26 г забезпеченість кормової одиниці перетравним протеїном. Перетравність сухої маси корму люцернових та бобово-злакових травостоїв відносно чистих злакових посів зростає на 2-5 %. Склад злакових компонентів у бобово-злакових сумішах та система удобрення на перетравність корму істотно не впливає. На всіх досліджуваних травостоях найвищу якість корму забезпечує внесення N60P60K90+ Фумар.
Вплив наночастинок, багатокомпонентного мікроелементного препарату «Аватар-2 захист» та мікробного препарату «Азогран» на продуктивність картоплі сорту Сувенір Чернігівський в умовах Полісся
Удосконалення традиційної технології вирощування картоплі має важливе науково-практичне значення для сільського господарства. Останнім часом наночастинки (НЧ) привертають увагу вчених як перспективні засоби підвищення продуктивності сільськогосподарських культур. Встановлено, що НЧ таких хімічних елементів як Fe, Zn, B, Si, Cu, Co, Se та Ag здатні значно підвищувати продуктивність картоплі. Відомо, що НЧ Ag проявляють синергізм із деякими мікробними препаратами. Проте вплив НЧ таких елементів як Zn та Se на продуктивність картоплі та сумісне застосування НЧ із мікробними препаратами для передпосівної обробки вивчені не достатньо. Не вивченими залишаються вплив НЧ Ti та I на продуктивність картоплі, вплив НЧ на продуктивність вітчизняних сортів картоплі, вплив НЧ на продуктивність картоплі в умовах Полісся. Метою дослідження було вивчити вплив передпосівної обробки картоплі НЧ Zn, НЧ Ti, композицією НЧ Se + I, композицією НЧ Zn + Ti + Se + I, багатокомпонентним мікроелементним препаратом «Аватар-2 захист», мікробним препаратом «Азогран» та поєднанням мікробного препарату «Азогран» із композицією НЧ Se + I на урожай картоплі сорту Сувенір чернігівський в умовах Полісся. Для проведення дослідження три роки поспіль було закладено дрібноділянкові досліди на дерново-підзолистому ґрунті та на чорноземі вилугованому. Ділянки розташовувалися на землях Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва НААН у Чернігівській області. Отримані дані щодо урожаю картоплі були проаналізовані згідно із загальноприйнятими методами статистичного аналізу. Встановлено, що серед усіх варіантів передпосівної обробки найбільший вплив на урожай виявили композиція НЧ Se + I, мікробний препарат «Азогран» та поєднання препарату «Азогран» із композицією НЧ Se + I, збільшуючи урожай картоплі сорту Сувенір чернігівський на дерново-підзолистому ґрунті в середньому відповідно на 33,13; 38,34 та 45,35 % та на чорноземі вилугованому – на 10,97; 17,98 та 37,27 %. Виявлено, що композиція наночастинок Se + I та препарат «Азогран» проявляють синергізм. Отримані дані вказують на високу перспективність використання НЧ у поєднанні з мікробними препаратами в картоплярстві.
Особливості роботи пігментного комплексу рослин пшениці озимої залежно від способу внесення добрив
Для отримання максимального врожаю пшениці озимої необхідна подальша оптимізація сучасних технологій вирощування в напрямі їхньої адаптації до мінливих умов середовища. Одним із напрямів пристосування рослин до несприятливих абіотичних чинників є активне функціонування фотосинтетичного апарату, яке залежить від кількості внесених поживних речовин. Досліджено вплив внесення добрив на стан пігментного комплексу рослин пшениці озимої в умовах Південного Степу України. Для дослідження було обрано два сорти пшениці озимої: Шестопалівка та Мейсон. Схема досліду передбачала внесення добрив за посіву (К0; К12) та позакореневу обробку різними баковими сумішами (карбамід; карбамід + сульфат магнію; карбамід + сульфат магнію + монофосфат калію). Уміст пігментів визначали розтиранням свіжих листків пшениці озимої з подальшим додаванням розчинника у вигляді ацетону. Вимірювання пігментів проводили за допомогою приладу спектрофотометр. За результатами проведених досліджень встановлено, що до проведення позакореневої обробки вміст хлорофілу а та каротиноїдів був вищим у листках рослин сорту Шестопалівка. Водночас вміст хлорофілу b навпаки був вищим для рослин сорту Мейсон – на 17 %, що може бути наслідком адаптації рослин цього сорту до нестачі світла. На 3 день після проведення позакореневої обробки було відмічене зменшення вмісту пігментів у листках рослин усіх дослідних варіантів, що було зумовлено активним ростом фотосинтезуючої поверхні та зменшенням загальної маси сухої речовини. Суттєвої різниці між сортами за вмістом фотоситезуючих пігментів у цей період відмічено не було. На 10-й день після позакореневої обробки спостерігалося зростання вмісту хлорофілу а і b для обох досліджуваних сортів, що може бути результатом адаптації фотосинтетичного апарату рослин пшениці озимої до умов освітлення Позакоренева обробка рослин пшениці озимої баковою сумішшю карбаміду із сульфатом магнію та монофосфатом калію сприяла подальшому зростанню вмісту хлорофілу а на 12-23 %, а хлорофілу b – на 5-37 % залежно від сорту проти контролю. Результати проведених досліджень свідчать про високу ефективність комплексного застосування азотно-фосфорно-калійних добрив для позакореневої обробки рослин пшениці озимої в стадію ВВСН 31 як на фоні припосівного внесення калійних добрив, так і без нього.
Оцінка сортів пастернаку посівного (Pastinaca Sativa l.) за продуктивністю та адаптивністю в умовах Правобережного Лісостепу України
Товарна продукція пастернаку посівного формувалася в умовах Правобережного Лісостепу України в межах суми ефективних температур 1356‑1495 °С, суми опадів 171‑318 мм та відносної вологості повітря 57‑64 %. Величина врожайності мала обернену залежність із сумою температур та пряму залежність від суми опадів, відносної вологості повітря і гідротермічного коефіцієнту. Найбільшу врожайність в умовах Правобережного Лісостепу України забезпечують сорти Стимул та Пульс, при загальній врожайності 46,2 і 44,8 т/га та товарності коренеплодів 89 і 88 % відповідно. Сорти Пульс та Стимул мали найбільшу селекційну цінність генотипу за врожайністю (СЦГі = 46,2 та 44,8 відповідно), високу екологічну стабільність (Sgi = 3,43 та 1,96 відповідно) та пластичність (bi = 1,47 та 0,89 % відповідно). Найвищий показник загальної адаптивної здатності за продуктивністю рослини відмічено у сорту Стимул (ЗАЗ = 3,12) та Пульс (ЗАЗ = 1,76). За показником специфічної адаптивної здатності виділився сорт Стимул (САЗ = 2,52) та Пульс (САЗ = 0,78). За біохімічним складом коренеплодів досліджувані сорти не перевищили контроль. Проте у сорту Борис вміст сухої речовини – 25,1 %, сухої розчинної речовини – 15,8 % та вміст цукрів – 6,4 % знаходився на рівні контролю. У всіх сортів виявлено високий вміст вітаміну С – 8,9‑10,1 мг/100 г. Сорти не мали схильності до накопичення нітратів і вміст їх коливався від 67 до 80 мг/кг та був нижчим за максимально допустимий рівень (МДР 250 мг/кг). Найвищу дегустаційну оцінку 5,6 бала отримав сорт Пульс. Для одержання стабільно високої врожайності коренеплодів на рівні 44,8‑46,2 т/га і товарності 88‑89 % з високим умістом основних біохімічних компонентів в умовах Правобережного Лісостепу України на дерново‑середньоопідзоленому грубопилуватому легкосуглинковому ґрунті рекомендується висівати високопродуктивні сорти пастернаку посівного Стимул та Пульс.
Вплив систем удобрення з елементами біологізації й обробітку на урожайність, економічну й енергетичну ефективність ячменю ярого
Досліджено вплив застосування систем удобрення з елементами біологізації й обробітку ґрунту на урожайність, економічну й енергетичну ефективність ячменю ярого. Метою роботи було виявити вплив впроваджуваних систем обробітку ґрунту з елементами мінімізації й удобрення з елементами біологізації на продуктивність і економічні показники ячменю ярого. Встановлено, що в умовах Правобережного Лісостепу України післядія внесення високих норм органічних і мінеральних добрив на чорноземі типовому позитивно впливає на урожайність ячменя ярого, підвищуючи її, порівняно із контролем, на 0,55–1,10 т/га за оранки, на 0,65–1,35 т/га за глибокого безполицевого обробітку й на 0,55–1,30 т/га – за мілкого. Виявлено, що найвищу урожайність культури (3,85 т/га) отримано на фоні мілкого плоскорізного обробітку ґрунту та післядії органо-мінерального удобрення із застосуванням гною. Використання добрив сприяло підвищенню вмісту білка в зерні ячменю ярого. Вплив систем обробітку ґрунту на вміст білку ячменю достовірно відмічено лише у варіанті удобрення із внесенням соломи, сидератів і мінеральних добрив. Застосування мілкого безполицевого обробітку ґрунту на фоні органо-мінерального удобрення забезпечує зменшення на 142,9 грн/т собівартості отриманої продукції, зростання на 886 грн/га умовно чистого прибутку та на 21,2 % зменшення затрат енергії, порівняно з оранкою.
Антагоністична активність бактерій, що домінують, ізольованих із ризосфери ячменю ярого щодо фітопатогенних мікроміцетів
Метою роботи було проведення досліджень щодо проявлення представниками бактеріального біому, що домінують у ризосфері ячменю ярого, антагоністичної активності щодо фітопатогенних мікроміцетів. Для дослідження антагоністичних властивостей штамів бактерій, що домінують у ризосфері, використовувався стандартний дифузний метод подвійної культури в чашках Петрі. Рівень антагоністичної активності мікроорганізмів оцінювали за показником (%) пригнічення росту й розвитку міцелію мікроміцетів Fusarium sporotrichioides Sherb. 23.2, Alternaria alternata (Fr.) Keissl. 3.45, Nigrospora oryzae (Berk. & Broome) Petch. 18.77. У результаті проведених досліджень встановлено, що бактерії Bacillus methylotrophicus 10 мали інгібуючий ефект на Fusarium sporotrichioides Sherb. 23.2 ‒ 77,4 %, Alternaria alternata (Fr.) Keissl. 3.45 ‒ 66,6 % та Nigrospora oryzae (Berk. & Broome) Petch. 18.77 ‒ 86,7 %, водночас бактерії Phyllobacterium ifriqiyense 1 проявляли активність щодо фітопатогенів на відповідно 45,1 %, 63,1 % та 65,0 %. Отже, обидва штами ризосферних бактерій, що домінують, мають високу антагоністичну активність до фітопатогенних мікроміцетів, що дає підставу для подальшого їхнього вивчення.
Методичні підходи щодо ідентифікації рослин на знімках високого розрізнення за мультиспектрального моніторингу за допомогою БПЛА
Для реалізації управління урожаєм рослинники потребують доступної й ефективної інформації про стан посівів. Метою роботи є розробка методики ідентифікації рослин на мультиспектральних знімках високого розрізнення (розподільної здатності) для культур суцільної сівби, на прикладі пшениці озимої. Дослідження проводилися в зоні Лівобережного Лісостепу, на виробничих посівах пшениці озимої, сорт Мулан. На час дистанційного моніторингу за допомогою БПЛА (2019.03.17) рослини перебували в стадії кущіння. Моніторинг із висоти 100 метрів здійснювали за допомогою спектрального комплексу Slantrange 3p, встановленого на БПЛА DJI Matrice 600. Для вилучення еталонних графічних даних із програми SlantView робилася копія екрану в повноекранному режимі вікна знімків. Статистичну обробку графічних даних результатів спектрального моніторингу здійснювали в програмі MathCad. Відмічено, що достовірне встановлення спектрального портрету ґрунту для його попіксельної фільтрації з мультиспектральних знімків є складною задачею, оскільки його забарвлення істотно залежать від стану зволоження й може відрізнятися на відкритих і затінених рослинами ділянках. Принципово новим шляхом відсіву випадкових включень є використання спектрального портрету рослин на базі співвідношень інтенсивності його складових. Перспективним параметром для оцінки стану посівів є оцінка площі їх горизонтальної поверхні, яку можна визначити попіксельним аналізом зображення. Запропонований варіант фільтрації, що потребує налагодження. У подальших дослідженнях доцільно розглянути питання методичного забезпечення оцінки якості фільтрації даних спектрального моніторингу рослинних насаджень.
Продуктивність насіннєвої картоплі за локального внесення фосфорних і калійних добрив
Україна посідає лідируючі позиції у виробництві картоплі, входячи в трійку країн-виробників та посідає друге місце у світі за обсягом споживання картоплі на душу населення, поступаючись лише Білорусі - 139 кг за рік на 1 людину, за середньосвітового показника приблизно 33 кг/люд/рік. За даними УКАБ, упродовж останніх років площа під картоплею збільшилися на 2,7% до 1325 тис. га. Проте середня урожайність за останні три роки була на рівні 15,8 т/га. В певних передових господарствах України врожайність сягає 30 – 40 т/га завдяки впровадженню у виробництво наукових розробок. Проте в широкому загалі в Україні потенціал господарської продуктивності картоплі нині залишається невикористаним повністю. Рослини картоплі вимогливі до наявності поживних речовин у грунті. Вони повинні перебувати в доступній формі й у достатній кількості. Це багато в чому зумовлено біологічними особливостями картоплі. Ефективність мінеральних добрив залежить від способів та якості їхнього внесення. Традиційний спосіб удобрення передбачає розкидання добрив поверхнею грунту з подальшим їхнім зароблянням. У результаті нерівномірного розміщення гранул добрив у грунтовому шарі відбувається перехід елементів живлення в недоступну для рослин форму, що зумовлює нерівномірність їхнього розвитку й дозрівання бульб. Тому одним зі способів покращення живлення картоплі, зменшення втрат поживних речовин і отримання високих, стабільних врожаїв культури є локальне внесення мінеральних добрив у зону розташування кореневої системи рослин. Локальне внесення фосфору зумовлює його кращу доступність упродовж усього періоду вегетації, що забезпечує прискорений ріст і розвиток коренів та пагонів, а також формування оптимальної кількості бульб. Локальне розміщення калію покращує його доступність та забезпечує посилений синтез і транспорт вуглеводів у рослинах, збільшує всмоктування корінням вологи та поживних елементів, зміцнює їхню стійкість до хвороб та покращує якість бульб. Метою було дослідити ефективність використання фосфору та калію за різних способів і норм внесення добрив та встановити вплив на продуктивність насіннєвої картоплі. Дослідження проводились у польовому досліді кафедри агрохімії та якості продукції рослинництва ім. О. І. Душечкіна НУБіП України на території ТОВ «Біотех ЛТД» (Бориспільський район, Київська область) упродовж 2019 – 2020 рр. Для проведення досліджень було обрано ранньостиглий сорт Тирас. Площа посівної ділянки становила 495 м2 облікової ділянки – 312 м2. Повторність досліду чотириразова. Розміщення варіантів було систематичним. У результаті досліджень встановлено, що локальне внесення фосфорних та калійних добрив забезпечувало такий рівень врожайності картоплі сорту Тирас, який не поступався варіанту із розкидним способом. Приріст врожаю у варіантах із локальним внесенням становив від 0,6 т/га до 2,9 т/га залежно від норми. Застосування локального удобрення з нормою P60K135 зумовлювало отримання найбільшої врожайності насіннєвої картоплі серед варіантів (33,4 т/га), а також найвищий вихід насіннєвої фракції – 31,6 т/га.
Спектральна оцінка сортів та селекційних ліній пшениці озимої в осінній період
Впровадження сучасних методів польової оцінки генотипів пшениці озимої є невід’ємною частиною підвищення якості селекційного процесу. Створення, адаптування та використання інноваційних технологій скринінгу в селекції стає все більш популярним та дозволяє селекціонеру ширше та об’єктивніше оцінювати вихідні форми та новостворений матеріал. Важливим для озимини є осінній період, коли за сприятливих погодних умов (поступове зниження температурного режиму) відбувається уповільнення інтенсивності росту пшениці озимої, змінюються фізіологічні й біохімічні процеси в організмі рослини, які сприяють переходу її до стану зимового спокою. Стан посівів пшениці озимої (морфо-біометричні показники рослин) в осінній період значною мірою є визначальним у формуванні достатнього рівня зимостійкості, а відтак впливає на подальшу продуктивність культури. За результатами аналізу даних морфо-біологічного та спектрального аналізу встановлено, що перед перезимівлею кращим станом за першого строку сівби вирізнялися рослини сортів пшениці озимої: МІП Лада (NDVI=0,48), лінії Еритроспермум 55023 (NDVI=0,46), Лютесенс 60049 (NDVI=0,46), сорти МІП Відзнака (NDVI=0,46) МІП Ювілейна (NDVI=0,46), МІП Дніпрянка (NDVI=0,46) та лінія Лютесенс 55198 (МІП Дарунок) (NDVI=0,47). У стандартного сорту Подолянка значення індексу знаходилося на рівні 0,45. За другого строку сівби виокремили сорти: МІП Ассоль (NDVI=0,32), Балада миронівська (NDVI=0,32), Еритроспермум 55023 (NDVI=0,33), МІП Лада (NDVI=0,33), МІП Ювілейна (NDVI=0,32) та лінії Лютесенс 55198 (МІП Дарунок) (NDVI=0,32) і Лютесенс 60107 (NDVI=0,32). NDVI індекс сорту Подолянка перебував на рівні 0,32.
Продуктивність ячменю озимого залежно від попередників у Закарпатті України
Ячмінь озимий – цінна продовольча, кормова та технічна культура. Наші дослідження направлені на встановлення й розроблення економічно та енергетично доцільної, адекватної біоресурсному потенціалу урожайності зерна ячменю озимого залежно від попередників у Закарпатті України. Дослідження й розрахунки балансу доступної вологи в ґрунті показали, що в умовах Закарпаття він є від’ємний і складає від 250 до 1210 т/га, або 25-121 мм. Нагромадження та ефективне використання доступної вологи в ґрунту залежить від кількості опадів та їхньої періодичності випадання, чергування культур у сівозміні (попередники), системи обробітку ґрунту, удобрення та забур’янення полів. Найбільші запаси доступної вологи в ґрунті в період сівби ячменю озимого були після ріпаку озимого та гречки, найменші – після соняшника і, особливо, кукурудзи на зерно. За осінньо-зимовий період запаси доступної вологи в метровому шарі ґрунту поповнилися на 21-35 %, проте закономірність, згідно попередників збереглася. Критичний період ячменю озимого щодо вологи відбувається під час колосіння – наливу зерна. Попередники ранніх строків збирання (ріпак озимий та гречка) позитивно впливають на нагромадження і збереження вологи в ґрунті. Попередники пізніх строків збирання (кукурудза на зерно та соняшник) зменшують вміст доступної вологи і її запаси до 18 % порівняно з культурами ранніх строків збирання. У середньому за три роки найвища урожайність ячменю озимого була після гречки і склала 5,9 т/га, найменша – після кукурудзи на зерно й була на рівні 4,9 т/га, що на 0,8 т/га нижча контрольного варіанту.