ISSN 2518-1963 (Online), ISSN 2078-9912 (Print) Тематика: висвітлення результатів наукових досліджень з природничих, технічних, сільськогосподарських, ветеринарних, суспільних, економічних та гуманітарних наук, а також представлення матеріалів із розробки і впровадження сучасних форм і методів організації та забезпечення навчального процесу у вищих навчальних закладах. Рік заснування: 2009 Засновник: Національний університет біоресурсів і природокористування України, Міністерство аграрної політики та продовольства України, Міністерство охорони навколишнього природного середовища України Періодичність: 3 рази на рік Свідоцтво про державну реєстрацію: КВ № 15722-4194 Р від 12.10.2009 р. Фахова реєстрація у МОН України: Наказ № 528 від 12.05.2015 (ветеринарні науки, хімічні науки, біологічні науки, сільськогосподарські науки), наказ № 1021 від 07.10.2015 (технічні науки) Спеціальність ДАК: Ветеринарні науки. Хімічні науки. Біологічні науки. Сільськогосподарські науки. Технічні науки. Мова видання: Українська, російська, англійська Адреса редакції: 03041, Київ, вул. Героїв Оборони, 15 Телефон: (044)527-87-20 Індексується в наступних міжнародних наукометричних базах даних: EBSCO publishing Ulrichsweb Erihplus BASE <a href="http://agris.fao.org/agris-search/biblio.do?agrovocString=&agrovocToAdd=&agrovocToRemove=&advQuery=Biological+Resources+and+Nature+Management&centerString=&centerToRemove=&onlyFullText=false&filterString=&filterToRemove=&typeString=&typeToRemove=&filterQuery=Biological+Resources+and+Nature+Management&method%3Aexecute=&operator=Required&field=citationTitle&center=0&lang=0&typeToAdd=0&fromDate=0&toDate=0&enableField=Disable">AGRIS Google Scholar MIAR ResearchBib
Національний університет біоресурсів і природокористування України
Стосунки між правовласниками і користувачами регулюються на умовах ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства – Некомерційна – Поширення На Тих Самих Умовах 4.0 Міжнародна (CC BY-NC-SA 4.0):https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0/deed.uk Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див.The Effect of Open Access).
Зміни активності лужної та кислої фосфатази і показників мінерального обміну в організмі курок-несучок за згодовування нанохелітів селену, цинку та токоферолу
Сучасне птахівництво України – це галузь сільського господарства, яка найбільш інтенсивно розвивається та її важливим завданням є покращення життєздатності птиці на різних етапах розвитку, а також підвищення продуктивності. Одним із можливих методів збільшення яєчної продуктивності є застосування біологічно активних препаратів, у тому числі й наноаквахелатів біогенних та біоцидних металів, таких як Аргентум, Купрум, Магній, Кобальт, Селен, Цинк тощо. Ці біологічно активні речовини поліпшують фізіологічний стан і обмін речовин, сприяють кращому засвоєнню поживних речовин раціону птиці, а також позитивно впливають на несучість курей. Відомо, що у країнах Європейського союзу та США заборонено використання антибіотиків, які через можливі залишки в продукції мають негативний вплив на організм споживача. На сьогодні в Україні розробляються нові методи та застосовуються альтернативні кормові добавки, що здатні замінити антибіотичні стимулятори продуктивності, росту, розвитку та захисту здоров’я птиці. До речовин, які тут є перспективними відносять наноаквахелати біогенних та біоцидних металів і, зокрема, Селену та Цинку. Для вивчення впливу цих елементів разом із токоферолом на активність важливих ензимів – лужної та кислої фосфатази, а також на показники мінерального обміну проведені досліди на курках-несучках породи Ломан Браун. Встановлено, що згодовування наноаквахелатів Селену і Цинку з вітаміном Е позитивно впливає на активність лужної та кислої фосфатази, яка зростала протягом досліду відповідно на 17,2–38,6 та 16,5–21,0 %. Уміст Кальцію та неорганічного Фосфору в сироватці крові курок-несучок також збільшився. Зокрема, вміст Кальцію у дослідних несучок був вірогідно вищим під час експерименту на 12,8–18,2 % порівняно з контрольною групою. Така ж картина була і стосовно неорганічного Фосфору (10,0–26,3 %). Отримані нами результати свідчать про збільшення активності лужної і кислої фосфатази, стимуляцію фосфорно-кальцієвого обміну, завдяки вираженим властивостям наноаквахелатів біогенних металів Селену, Цинку з вітаміном Е, які засновані на їх біофізичних властивостях і активації багатьох біохімічних процесів згідно з ефектом Борисевича–Каплуненка–Косінова.
Авторське право (c) 2019 Біоресурси і природокористування
Жирнокислотний склад м’язової тканини свиней за застосування кормової добавки Lg-Max у різних дозах
У статті представлені результати дослідження жирнокислотного складу м’язової тканини залежно від застосування у годівлі відгодівельного молодняку свиней кормової добавки Lg-Max в різних дозах (2,0 г та 4,0 г на добу) за науково-господарським дослідом, що збігався з періодами вирощування свиней (від 45 діб до 180 діб). Науковий інтерес до складу жирних кислот у м'ясі випливає, головним чином, із необхідності пошуку способів отримання м'яса належної якості, тобто з більш високим співвідношенням поліненасичених до насичених жирних кислот і більш сприятливим балансом між Омега-6 та Омега-3 поліненасиченими жирними кислотами. За наслідками дослідження встановлено збільшення вмісту поліненасичених жирних кислот родини Омега-3 у зразках м’язової тканини дослідних груп свиней, відповідно на 0,12 % (Д1) та на 0,25 % (Д2) порівняно з контролем. Водночас у групі Д2 сумарний уміст поліненасичених жирних кислот родини Омега-3 був на 0,13 % більше, ніж у Д1. Збільшення вмісту поліненасичених жирних кислот родини Омега-3 у зразках м’язової тканини дослідних груп свиней вплинуло на зміну співвідношення Омега- 6/Омега відповідно на 2,92 % (Д1) та на 5,59 % (Д2) порівняно з контролем.
Діагностика гельмінтозів у хамелеонів: удосконалення методу седиментації та визначення його діагностичної ефективності
В статті обґрунтовано та експериментально підтверджено необхідність удосконалення класичного методу седиментації за М. В. Демидовим (1965) під час діагностики кишкових гельмінтозів у хамелеонів. Встановлено, що зміна кута нахилу дна стаканчика на 15–30º під час відстоювання сприяє підвищенню концентрації яєць гельмінтів у дослідному матеріалі в 3 рази. Оптимальним для фільтрації є 5 см3 досліджуваної суспензії. Під час мікроскопії дослідного матеріалу після фільтрації доцільним буде використання квадратного центрального фрагмента обеззоленого фільтру розміром 25 х 25 мм. Щільність фільтра (колір стрічки: синій, білий, червоний) не впливає на кількість виявлених яєць гельмінтів. Діагностична ефективність виявлення кишкових гельмінтозів у хамелеонів підвищилася на 15 %. Показник екстенсивності інвазії у пантерових хамелеонів (Furcifer pardalis) кишковими гельмінтами Trematoda gen. sp. 1, Trematoda gen. sp. 2 та Hexametra angustiaecoides вище у разі дослідження проб фекалій удосконаленим методом седиментації на 15 %. Середній показник інтенсивності інвазії у пантерових хамелеонів (Furcifer pardalis) кишковими гельмінтами Trematoda gen. sp. 1, Trematoda gen. sp. 2 та Hexametra angustiaecoides у 1,5 рази вище у разі дослідження проб фекалій удосконаленим методом і становить 15,5±16,19 екземплярів.
Вплив фальсифікації м’яса забійних тварин дезінфікуючими лужними засобами на його якість і безпечність
У примороженому м’ясі забійних тварин на 21–22 добу за температури від -2 до -3 °С за оброблення дезінфікуючими лужними засобами було встановлено вірогідне зменшення вмісту мікроорганізмів у поверхневих шарах: у яловичині – у 2,25 рази (p < 0,001), свинині – у 2,0 (p < 0,001), баранині – у 2,5 (p < 0,001) і козлятині – у 1,8 рази (p < 0,01), а у глибоких шарах цей показник не мав вірогідної різниці у збільшенні показників; висока вірогідність (p < 0,001) до збільшення показника величини рН у яловичині та баранині – у 1,06 рази, у свинині – у 1,07 і козлятині – у 1,13 рази; вірогідне (p < 0,001) зниження вмісту МАФАнМ: у яловичині – у 1,19 рази, свинині – у 1,18, баранині – у 1,11 і козлятині – у 1,15 рази порівняно до показників сумнівної свіжості м’яса не обробленого. У замороженому м’ясі, обробленому дезінфікуючими лужними засобами, за зберігання-12 °С яловичини на 9 місяць, свинини – на 4 місяць, баранини і козлятини – на 7 місяць було встановлено вірогідне (p < 0,001) зниження вмісту мікроорганізмів у поверхневих шарах: у яловичині – у 3,0 рази, свинині – у 2,5, баранині – у 2,0, а у козлятині – у 2,75 рази (р < 0,05), у глибоких шарах – незначне підвищення відповідно до виду тварин – у свинині і козлятині – у 1,08, у баранині – у 1,07 рази; вірогідне (p < 0,001) підвищення величини рН у обробленому м’ясі порівняно до показників сумнівної свіжості м’яса не обробленого: у яловичині, свинині, баранині – у 1,05 рази, козлятині – у 1,07 рази; незначне зниження вмісту МАФАнМ порівняно до показників не обробленого м’яса дезінфікуючими лужними засобами: у яловичині – у 1,06 рази, свинині – у 1,03 (р < 0,01), баранині – у 1,04, козлятині – у 1,08 рази. Вірогідність показників інтенсивності кольору (світло-фіолетового) за фальсифікації м’яса забійних тварин дезінфікуючими лужними засобами становила 99,9 %.
Індекс листкової площі (lai) ліан роду Parthenocissus planch. та його вплив на показник озеленення (GnPR)
Індекс листкової площі (LAI) є одним з показників, які найчастіше використовуються для оцінки асиміляційної поверхні рослинності та її впливу на довкілля. На його основі розраховують показник озеленення (GnPR), який використовують для порівняння різноманітної рослинності досліджуваних територій. Метою досліджень було визначення LAI найбільш поширених у м. Львові представників роду Parthenocissus Planch. На прикладі закритого дворика виявлено ступінь впливу листкового покриття P. tricuspidata ′Veichii′ на показник озеленення. Дослідження проводились застосовуючи біометричні методи з подальшою обробкою з допомогою програми Arhicad. Розрахований нами показник LAI P. tricuspidata ′Veichii′ та P. quinquifolia ′Engelmanii′ становить відповідно 1,3 і 2,6. LAI P. quinquifolia (L.) Planch. становить 2,9 і узгоджується з літературними даними. GnPR визначали як відношення загальної площі листкового покриття рослин до площі дворика. P. tricuspidata ′Veichii′ площею покриття 405,05 м2 збільшує показник озеленення (GnPR) закритого дворика площею 272,3 м2 на вул. Левицького в 5,9 разів.
загальна площа листкового покриття рослинами (Total leaf area).
Рельєф як основа побудови композицій (на прикладі приватної садиби в с. Горбовичі Києво-Святошинського району)
В статті приділено увагу важливим та актуальним питанням формування середовища на невеликій ділянці з використанням складного рельєфу території. Об’єкт досліджень – приватна ділянка, розташована у селі Горбовичі Києво-Святошинського району і має перепад висот на території понад 40 ‰. Автори статті акцентують увагу на тому, що рельєф території є одним із стабільних компонентів ландшафту, саме тому інші ландшафтні складові є його похідними. При влаштуванні садово-паркових об’єктів на складному рельєфі ключову роль відіграє формування простору за допомогою вертикального планування території. На території знаходиться будівля у стилі мінімалізму з елементами конструктивізму, основними будівельними матеріалами є бетон, керамічна цегла та скло. Запропоновано будувати композицію об’єкту на схилі на мережі доріг, які розташовані у вигляді спіралі або серпантину. Також відмічено, що на запроектованих оглядових майданчиках доцільно затримати ефект «емоційної розрядки» і витримати композиційну паузу. Головна особливість проектування такого садово-паркового об’єкту – фронтальність його композиції. Похила площина організовує і зумовлює всю систему візуальних комунікацій – погляд переходить з верхніх терас на нижні і далі до підніжжя схилу. В результаті зазначено, що основним композиційним завданням проектування об’єкту на рельєфі є виявлення просторової структури схилу, яка часто зводиться до формування системи терас, тобто чергування підйомів і плоских ступенів рельєфу.
Аналітична оцінка осучаснених норм озеленення міст
Проаналізовано зміни, внесені у державні будівельні норми щодо міського планування в частині формування зелених насаджень (ландшафтних і рекреаційних зон) та їх відповідність концепції екозбалансованого розвитку міст. Дослідження проведено на основі порівняльного аналізу постулатів, викладених у ДБН-360-92 і новорозроблених ДБН Б.2.2-12:2018 та ДБН Б.2.2-ХХ:20ХХ «Планування та забудова територій» із застосуванням експертно-аналітичного методу. Встановлено, що в означеному полі відбулися значні зміни, які мають як позитивні, так і негативні наслідки. Зокрема, намагання об’єднати ландшафтні, рекреаційні, природно-заповідні та екомережі призвело до широкого трактування і розмитого практичного застосування класифікації зелених насаджень та їх регуляторних норм. Як і попередніми, новими будівельними нормами також не передбачено введення нормативу щодо забезпеченості всіма категоріями зелених насаджень (зеленого простору) міських мешканців, як це поширено в більшості країн світу і регламентовано нормами ВООЗ. Окремі положення щодо озеленення житлових районів сприятимуть подальшому ущільненому будівництву і зменшенню кількості зелених насаджень обмеженого користування. Частина рекомендацій щодо інноваційних методів озеленення має лише описовий і сумнівний за своїми перевагами характер. Зазначені недоліки є результатом ігнорування співпраці з науковцями лісового, садово-паркового та природоохоронного профілю.
Фізико-хімічні особливості розчинності сульфаматів ванадію, мангану, хрому та інших металів
Досліджено залежності величини розчинності у воді солей сульфамінової кислоти – СS (в г солі/100 г Н20) із загальною хімічною формулою Ме(SO3NH2)n, де Mе+n– одно-, дво- чи тризарядні катіони металів, а n – величина заряду, відповідно. Також розглянуто особливості розподілу Ме(SO3NH2)n за величиною вільної енергії Гіббса – ∆GS від величини радіусу r+і(в нм) катіону сульфамат-утворюючого металу. З використанням графічних методів і методів математичного аналізу функцій СS=f(r+і) та ∆GS=f(r+і), виявлено кореляцію особливих точок цих функцій з фундаментальними фізико-хімічними константами. Розраховано величину радіусу сульфамат-іону з цвіттер-іонною (r-і)+H2NSO3- = 254,932 ± 0,001 нм, та − з розкритою (r-і)NH2SO3- = 255,965 ± 0,005 нм будовою. Також уточнені оціночні значення СS для сульфаматів, утворених два- та тризарядними катіонами Ванадію, Мангану та Хрому.
Еколого-порівняльний аналіз функціонального здоров’я чоловіків різних вікових груп радіаційно забруднених та умовно чистих регіонів України
Функціональне здоров’я окремих вікових груп, особливо дитячого населення може виступати основним біоіндикатором впливу інтегрального екологічного тиску на організм людини і його рівні є специфічними маркерами стану адаптації організму до змінних умов зовнішнього і внутрішнього середовищ. Метою дослідження стало дослідження і порівняння показників функціонального здоров’я та вегетативного балансу в чоловіків різних вікових груп, проживаючих в умовно чистих та радіологічно забруднених регіонах України. Визначення вегетативного статусу та направленість вегетативної активності в організмі чоловіків проводили за допомогою Функціонально-вегетативної діагностики (ФВД) за методом В. Макаца. Було обстежено 362 чоловіка різного віку, які проходили санаторно-курортне оздоровлення в санаторіях України. Чоловіків розділили на 2 основні групи спостереження. Перша група проживала в радіаційно забруднених (РЗ) регіонах (Житомирська, Вінницька області), а друга група в умовно радіологічно чистих регіонах (Львівська область). При аналізі отриманих даних виявлено, що в умовно чистих регіонах України тільки в групі чоловіків дошкільного віку більше 70% чоловіків входять в зону функціональної рівноваги, що є нормою функціонального здоров’я, а в інших групах достовірно нижче – в групі чоловіків юначого шкільного віку на 12,7% і зрілого віку на 43,6%. При дослідженні функціонального здоров’я в зоні функціональної рівноваги (ФР) в радіозабруднених регіонах України виявлено, що в усіх групах спостережень показник знаходиться достовірно нижче розробленої норми: в групі чоловіків дошкільного віку на 38,6%, юначого шкільного віку на 46,4% та зрілого віку на 45,0%. В усіх групах спостереження показники парасимпатичної активності значно перевищують встановлену норму в 15%, як в радіозабруднених, так і умовно чистих регіонах України. Але в радіозабруднених регіонах України цей показник досягає небезпечного рівня і свідчить про функціонально-екологічну катастрофу. Так в групі чоловіків дошкільного віку він вище в 2,1 рази, в групі юначого шкільного віку в 3,3 рази та в групі зрілого віку в 4,1 рази. Також було виявлено, що механізми функціонально-вегетативного патогенезу для всіх вікових груп радіозабруднених та умовно чистих регіонів аналогічні і мають однакову направленість і свідчать про достовірність запропонованого методу біоіндикації.
Комплексна оцінка агроекологічного стану сільськогосподарських угідь (на прикладі Черкаської області)
Агроландшафти – антропогенні ландшафти з переважанням в їх біотичній частині спільнот організмів, штучно сформованих людиною – близько 72 % території України. Головна характеристика агроландшафтів країни – домінування орних земель. Відомо, що середній показник розораності угідь в Україні сягає 78,3 % [за даними Держземагентства України станом на 01.01.2013]. У Херсонській, Черкаській, Кіровоградській областях розорано близько 90 %, а в деяких районах Степу – 95−96 % сільськогосподарських угідь. Жодна розвинута країна не має такого рівня розораності земель, наприклад, у Франції 60,6 %, США – 43,5 %, Англії – 34,5 % (станом на 01.01.2012). Аналіз головних чинників порушення екологічної стабільності агроландшафтів дозволить обґрунтувати актуальні заходи з меліорації.
Удосконалення механізму організації природокористування на території басейну Дніпра
Доведено першочерговість обрання принципів раціонального природокористування, що активізує пошук шляхів оптимізації використання природних ресурсів та розробку дієвих механізмів їх відтворення. Встановлено посилення антропогенно-обумовленої деградація земельних та водних ресурсів транскордонного річкового басейну Дніпра, що виступає ключовим фактором формування та організації політичного, економічного та соціального життя суспільства. Визначено, що раціональне природокористування, основане на концептуальній моделі еколого-раціональної експлуатації території транскордонного басейну. Розроблена методологія комплексної оцінки, аналізу та прогнозування екологічного стану водозбірної території та оптимізації землекористування в басейнах річок, яка містить шість логічно-послідовних блоків організації досліджень, які забезпечують системне використання взаємодоповнюючих загальних, адаптованих і авторських методик. Окрім оптимізації використання природних ресурсів має бути забезпечено підтримку механізмів їх відтворення шляхом пошуку оптимальних сценаріїв природокористування, що забезпечить ефективний розвитку територій та оздоровлення екосистеми р. Дніпро. Запропоновано принципи діяльності міждержавної басейнової ради р. Дніпро та механізм природоохоронної організації території транскордонного басейну на основі удосконаленої методології та авторських методик із застосуванням ГІС і ДЗЗ-технологій. Встановлено, що результатом дослідження є формування єдиної системи параметрів контролю поточного стан всього басейну Дніпра з обов’язковим визначенням ризиків порушень екологічних параметрів басейнових ландшафтних структур та визначенням їх наслідків. Визначено, що організація водозбірної території р. Дніпро потребує переведення у науково-правову площину природокористування із необхідною розробкою відповідних грунто- та водоохоронних заходів. Встановлено актуальність планування водозбірних басейнів на засадах балансу екологічної стійкості агроландшафтів і інтенсивністю сільськогосподарського виробництва з метою максимізації прибутків. Система управління оздоровлення річки Дніпро має ґрунтуватися на комплексному просторово-часовому аналізу екологічного стану її басейну та засадах басейнового принципу управління.
Фітосанітарний моніторинг капустянки звичайної (Gryllotalpa gryllotalpa L.) в овочевих агроценозах присадибної ділянки с. Седлище Любешівського району
Шкідливість є основним критерієм за яким визначають небезпечність ентомологічного об’єкту у господарському розумінні. У статті досліджено особливості біології й екології капустянки звичайної (Gryllotalpa gryllotalpa L.), методи обліку та рівень шкідливості в агроценозах розсадних овочевих культур (огірки, капуста, томати, баклажани) на городніх ділянках села Седлище Любешівського району, які грунтуються на регулюванні специфіки перебігу онтогенезу, вивченні рухової активності, взаємовідносин з навколишнім середовищем. У результаті дворічних досліджень уточнили життєвий цикл капустянки звичайної (Gryllotalpa gryllotalpa), та з’ясовано рівень втрат урожаю за різних рівнів чисельності шкідника. Перебіг онтогенезу капустянки в Любешівському районі Волинської області триває 2 роки (перша зимівля у стадії личинки 3 віку, друга - німфи або імаго): імаго виходить навесні з місць зимівлі, самки відкладають яйця і опікуються гніздом. Личинки відроджуються І-го віку (травень), линяють на 2 вік (червень-липень), з цього моменту починають трофічну активність та накопичення маси (серпень-вересень) і мігрують на зимівлю. Нами зроблена спроба оцінити шкідливість капустянки звичайної (Gryllotalpa gryllotalpa L.), на овочевих культурах (огірки, капуста, томати та баклажани). Реальну та потенційну небезпеку на городніх ділянках с. Седлище становить найбільший відсоток знищених рослин серед огірків (41,7 % та капусти 25,7 %) у період укорінення розсади. Динаміка зрідженості показує, що пасльонові культури (перець солодкий, помідори, баклажани) характеризуються меншим відсотком втрат. Максимальний пік шкідників припадає у першій половині червня. Критичний період для розсади капусти, томатів, перцю та баклажанів триває 25-30 діб, для огірків – до 40 діб. Особливості біології капустянки звичайної (Gryllotalpa gryllotalpa L.) та значний рівень шкідливості, свідчить про те, що реальну та потенційну небезпеку становить присутність шкідників в агроценозах розсадних овочевих культур в попередні роки. Таким чином, вирішальним фактором збереження урожаю розсадних рослин є застосування в основному винищувальних заходів. Отже потрібно й надалі проводити дослідження цього представника прямокрилих для того, щоб звести до мінімуму його шкідливий вплив на сільськогосподарські рослини.
Аналіз екологічної ніші Vallonia pulchella (Muller 1774) у дерново-літогенних ґрунтах на сіро-зелених глинах (Нікопольський марганцеворудний басейн)
У роботі наведено результати дослідження екологічної ніші мікромолюска Vallonia pulchella (Muller 1774), з використанням едафічних та фітоіндикаційних показників. Дослідження проведено в червні 2018 року на науково-дослідній ділянці у межах Нікопольського марганцеворудного басейну, а саме у дерново-літогенних ґрунтах на сіро-зелених глинах. Експериментальний полігон складав зі 105 проб, розташованих у межах 7 трансект (по 15 проб у кожній). Відстань між рядами в полігоні становить 3 м. Кількісний облік мікромолюска здійснено за допомогою методу ручного розбирання ґрунтово-зоологічних проб розміром 25×25 см на глибину трапляння тварин. Середня щільність мікромолюска Vallonia pulchella становить 2,27 екземплярів. За едафічними характеристикам, найбільша кількість молюска спостерігається на глибині 45-50 см (8,37%), а найменша – 0-5мм (2,16%). В аналізі агрегатних фракцій чисельність молюска має амплітудний характер, і варіює у діапазоні від 10,53% до 2,69%, найбільша їх кількість припадає на агрегатні фракції 2-3 мм (22,61%), найменша – <0,25мм (2,69%). Встановлено залежність чисельності мікромолюска від едафічних властивостей біогеоценозу та фітоіндикаційних показників. Виявлено, що характерною особливістю досліджуваної території є підвищений рівень органічних речовин, а також забезпеченість ґрунту азотом. На підставі наданої едафічної та фітоіндикаційної характеристики оцінено властивості екологічної ніші Vallonia pulchella. Отримані результати можуть розглядатися як базові при екологічній оцінці штучних ґрунтоподібних конструкцій. Подальші дослідження будуть спрямовані на аналіз угруповань мікромолюска в просторово-часовій динаміці.
Особливості оптимізації росту тканин рослин дуба звичайного (Quercus robur L.) in vitro
Нині одним із актуальних завдань лісового господарства України є розроблення ефективної і відтворювальної технології масового тиражування високоякісного садивного матеріалу рослин дуба звичайного (Quercus robur L.). Одним із підходів до вирішення поставленого завдання є використання методу культури ізольованих тканин рослин in vitro. Значна кількість біотехнологічних публікацій зосереджена на розроблені ефективних протоколів мікроклонального розмноження для окремих генотипів рослин родини Fagaceae Dumort. У той же час автори відзначають про досить низьку регенераційну здатність тканин деревних рослин цієї родини в умовах in vitro. Мета дослідження – оптимізація росту мікропагонів рослин Q. robur in vitro для масового мікроклонального розмноження. Для досліджень використовували фрагменти пагонів рослин Q. robur із 50−100-річних донорів у весняно-літній період 2018−2019 рр. Застосовували біотехнологічні і статистичні методи досліджень. Установлено умови одержання значної кількості (понад 80 %) асептичних життєздатних експлантатів рослин Q. robur in vitro за використання NaClO і AgNO3. Значною регенераційною здатністю (понад 80 %) характеризувалися фрагменти пагонів in vitro, культивовані на базовому середовищі за прописом WPM (McCown & Lloyd, 1981). Розроблено ефективну процедуру оптимізації росту тканин Q. robur, що дозволила отримати понад 60 % регенераційно здатного рослинного матеріалу in vitro. Одержано значну кількість мікропагонів рослин Q. robur на середовищі WPM із 2-іП (N-ізопентеніламінопурин), аденіном, активованим вугіллям і ПВП (полівінілпіролідон) (коефіцієнт мультиплікації − 5,5±0,7, цикл культивування − 45−50 діб). Подальші дослідження спрямовані на масове мікроклональне розмноження мікропагонів рослин Q. robur різними типами морфогенезу in vitro.
оптимізація росту тканин рослин in vitro
Dynamics of gamma-radiation damage and recovery development in reproductive organs and sperm
Аналіз проблем та оцінка перспектив використання паливної деревини, отриманої на територіях забруднених внаслідок аварії на ЧАЕС
Визначення рівнів забруднення паливної деревини північної частини Українського Полісся, що відбулося внаслідок аварії на Чорнобильський АЕС, є актуальною задачею. Дослідження вмісту 137Cs і 90Sr проводили шляхом аналізу зразків ґрунту і деревини стандартними методами гамма-, бета-спектрометрії та радіохімії. Встановлено відмінності у накопиченні радіонуклідів хвойними та листяними рослинами. Виявлено, що 1,1 % проб деревини перевищує питому радіоактивність за 137Cs згідно ГНПАР–2005, а 14,7 % зразків – за 90Sr. Зафіксовано наявність проб деревини із питомою радіоактивністю за 90Sr понад 100 Бк/кг, що значно перевищує галузеві нормативи. Питома радіоактивність золи, отриманої при спалюванні такої деревини, перевищує 10 кБк/кг. Можливості використання деревини на паливо із забруднених радіонуклідами лісів потребує ретельного радіологічного контролю та введення відповідних допустимих рівнів для паливних енергетичних установок.
Дія цитрату ванадію на активність ензимів вуглеводного обміну в підшлунковій залозі та скелетному м’язі стегна вагітних самок щурів
У період вагітності організм зазнає фізіологічних, ендокринних та метаболічних змін, спостерігається дисбаланс мікроелементів, зокрема Ванадію. Для компенсації втрат цього мікроелементу та покращення метаболічних процесів у вагітних ми використовували органічну сполуку – цитрат ванадію. Метою нашого дослідження було вивчити вплив цитрату ванадію на глюкозо-6-фосфатдегідрогеназну та лактатдегідрогеназну активність у підшлунковій залозі та скелетному м’язі вагітних самок щурів. Дослідження проведені на самках білих лабораторних щурів, масою тіла 140-160 г, які були розділені на п’ять груп: І група – невагітні тварини, ІІ – вагітні самки, які споживали чисту воду без добавок, щури ІІІ, ІV, V груп – у період спаровування і вагітності отримували розчин цитрату ванадію у концентраціях, відповідно 3,75, 15,62 та 62,5 мкг V/кг маси тіла. Матеріалом для досліджень були гомогенати підшлункової залози та скелетного м’язу стегна вагітних самок щурів, у яких визначали глюкозо-6-фосфатдегідрогеназну та лактатдегідрогеназну активність. У підшлунковій залозі та скелетному м’язі вагітних самок щурів знижувалась глюкозо-6-фосфатдегідрогеназна активність, порівняно із невагітними. Це є наслідком пригнічення окиснення глюкози у пентозофосфатному шляху. Лактатдегідрогеназна активність у цих же тканинах у вагітних тварин зростала, порівняно із І групою. Зростання активності лактатдегідрогенази у вагітних вказує на активацію гліколізу та інтенсивне використання глюкози в енергетичному метаболізмі. За умов випоювання щурам цитрату ванадію у підшлунковій залозі глюкозо-6-фосфатдегідрогеназна активність вірогідно зростала у IV групі, тоді як лактатдегідрогеназна активність знижувалась – у V-й групі, порівняно з вагітними тваринами ІІ групи, які не вживали Ванадію. У м’язах вагітних тварин, яким випоювали Ванадій, глюкозо-6-фосфатдегідрогеназна активність вірогідно знижувалась у ІІІ та ІV групах, проте зростала у V групі, тоді як лактатдегідрогеназна активність знижувалась у ІІІ групі та зростала у V-й, порівняно із вагітними тваринами у ІІ групі. Ванадій дозозалежно сприяє наближенню глюкозо-6-фосфатдегідрогеназної та лактатдегідрогеназної активності у підшлунковій залозі та скелетних м’язах вагітних тварин до значень їх активності у невагітних тварин. Він зумовлює нормалізуючий вплив на лактатдегідрогеназну активність та сприяє окисненню глюкози у пентозофосфатному шляху. Це дозволяє розглядати цей мікроелемент як потенційний дієтичний препарат для вагітних. Перспективами подальших досліджень є вивчення гематологічних та біохімічних показників, протеїнового обміну у щурів при різних фізіологічних та патологічних станах за дії цитрату ванадію у різних концентраціях.
Оцінка екзогенної дії розчинів вуглеводів та етанолу на печінку щурів
У статті представлені результати досліджень екзогенної дії розчинів глюкози і етанолу на організм щурів, з описанням і демонстрацією патологічних змін печінки. Виявлено, що у тварин, які у межах досліду регулярно споживали розчин вуглеводів, у продовж 23 діб, вміст глюкози у крові зріс на 54 %, тоді як у крові щурів, з додатковим алкогольним навантаженням у раціоні (етанол у поєднанні з глюкозою) - на 77 % порівняно до контролю. Гістологічні дослідження виявили у піддослідних тварин розвиток патологічних змін, які залежно від умов досліду мали різну гостроту. Зокрема було виявлено: зернисту та гіаліново-крапельну дистрофію гепатоцитів; гістіоцитарну інфільтрацію міжчасточкової сполучної тканини; холестаз у жовчних ходах.
Вплив вікасолу на активність дегідрогеназ циклу Кребса та стан системи антиоксидантного захисту м’язів шлунка гусей
Мета роботи – з’ясувати вплив вікасолу на активність дегідрогеназ циклу Кребса та стан системи антиоксидантного захисту м’язової тканини шлунка гусей. За результатами роботи встановлено, що у гладкій м’язовій тканині шлунка гусей вікасол підвищує активність глутатіонпероксидази, каталази та супероксиддисмутази на 14 і 21 добу онтогенезу, зокрема, на 14 добу глутатіонпероксидазна, каталазна і супероксиддисмутазна активність підвищуються на 181,1 % (p ≤ 0,05), 153,2 % (p ≤ 0,05) і 103,3 % (p ≤ 0,05), через 7 діб на 168,0 % (p ≤ 0,05), 99,7 % (p ≤ 0,05) і 111,3 % (p ≤ 0.05) відносно контрольної групи. Активність ензимів антиоксидантного захисту дослідної групи на 28 добу має тенденцію до зниження, однак, достовірна різниця спостерігається між групами тварин лише для супероксиддисмутази, активність якої за дії вікасолу знижується на 62,5 % (p ≤ 0,05). На 35 добу активність глутатіонпероксидази і каталази в дослідній групі підвищується порівняно з контролем на 43,2 % (p ≤ 0,05) і 54,1 % (p ≤ 0,05), у той же час активність супероксиддисмутази нижча на 23,9 % (р ≤ 0,05). У тканині відмічене вірогідне підвищення вмісту Гідроген пероксидів ліпідів (28 доба) на 27 % (р ≤ 0,05) відносно контролю із подальшим зниженням на 35 добу онтогенезу. Вікасол стабілізує вміст кінцевих продуктів перекисного окиснення ліпідів у гомогенаті тканин, за винятком зниження на 8,6 % (р ≤ 0,05) в кінці експерименту. За індукції пероксидних процесів Fe2+ їх вміст у дослідній групі підвищується на 108,4 % (р ≤ 0 05) (21 доба), в кінці експерименту спостерігається зниження вмісту вторинних продуктів розпаду ліпідів ініційованих Fe2+ у дослідній групі тварин на 27,5 % (р ≤ 0,05). Антиоксидантна активність тканини на початку експерименту за дії вікасолу була вища на 30 % (р ≤ 0,05), на 21 добу знижувалась на 50 % (р ≤ 0,05) відносно контрольної групи, а на 35 добу онтогенезу антиоксидантна активність підвищувалась на 21,6 %. Вікасол підвищує активність дегідрогеназ циклу Кребса, зокрема, сукцинатдегідрогенази активність якої вища впродовж експерименту на 14 (78,2 %; р ≤ 0,05), 21 (263,3 %; р ≤ 0 05), 28 (78,8 %; р ≤ 0,05) і 35 (92,3 %; р ≤ 0,05) добу. 2-оксоглутаратдегідрогеназна активність більш специфічна та у значному ступені активується на 14 (122,2 %; р ≤ 0,05), 21 (84,4 %; р ≤ 0,05) і 28 добу (133,3 %; р ≤ 0,05) відносно контрольної групи. Загалом вікасол активує роботу системи антиоксидантного захисту та енергетичного обміну, тобто є комплексним активатором метаболічних функцій організму.
The influence of horse-chestnut grafting on characteristics of resistance to chestnut leaf miner Cameraria ohridella Deschka & Dimić
Авторське право (c) 2020 Біоресурси і природокористування
Теоретичні основи обґрунтування показників якості виконання механізованих технологічних процесів у рослинництві
Представлена методика визначення показників якості виконання технологічних операцій машинними агрегатами залежно від культури та технології її вирощування. Методика дозволяє аналізувати вплив кожної технологічної операції залежно від вибраних машинних агрегатів, умов роботи та робочих режимів через показники якості їхньої роботи на заплановану врожайність агрокультури. Зазначена методика дозволяє розрахувати реальний показник врожайності культури з урахуванням її зміни протягом виконання технологічного процесу залежно від технології вирощування культури та комплексу машин; отримати та проаналізувати приведену до врожайності вартість роботи машинних агрегатів. Це дає можливість забезпечити оптимізацію технологічного процесу вирощування культури завдяки забезпеченню раціонального показника якості роботи машинних агрегатів на кожній технологічній операції вартості робіт.
Зміна поверхневої твердості лемішно-лапових робочих органів ґрунтообробних машин у процесі експлуатації
У процесі зношування поверхні тертя змінюють свої фізико-механічні властивості, що може призводити до збільшення або зменшення інтенсивності зношування. Вивчення закономірностей зміни фізико-механічних властивостей поверхневих шарів у процесі зношування дозволить розробити рекомендації для підвищення зносостійкості деталей машин. Завдання дослідження полягало у визначенні впливу характеристик ґрунтового середовища на зміну поверхневої твердості робочих органів ґрунтообробних машин у процесі їхньої експлуатації. Вимірювання твердості виконували ультразвуковим методом за допомогою ультразвукового твердоміра Т-УД-2 відповідно до стандарту ASTM A1038–19. У результаті зношування поверхонь лемішно-лапових робочих органів у процесі їхньої експлуатації, поверхнева твердість підвищується на 1,61…21,42 %, що пояснюється процесом «самонаклепу» у разі взаємодії з абразивними частинками ґрунту, які мають більшу твердість. Слід відмітити більш суттєве підвищення твердості на поверхні робочих органів плугів 7,44…21,42 % в порівнянні з підвищенням твердості на культиваторних лапах 1,61…5,2 %. Зростання питомого тиску в зоні контакту абразиву з поверхнею та ступеня закріплення абразиву призводить до зростання твердості поверхні робочих органів ґрунтообробних машин. У процесі зношування лемішно-лапових робочих органів ґрунтообробних машин спостерігається збільшення поверхневої твердості, що можна пояснити «наклепуванням» поверхневого шару. «Наклепування» відбувається завдяки високій швидкості пластичної деформації, що переважає швидкість термічних процесів на поверхні тертя, оскільки дана трибосистема є відкритою.
Уміст жирних кислот у м’язовій тканині свиней за застосування кормових добавок LG-MAX і Сел-Плекс
Застосування органічних кормових добавок, що не створюють ризику для споживачів, а також можуть впливати на якісний склад свинини є одним з актуальних проблемних питань, вирішення якого потребує низки наукових досліджень. Метою наших досліджень було визначити вміст жирних кислот у м’язовій тканині (найдовшому м’язі спини свиней) за застосування в годівлі кормових добавок LG-MAX (у дозі 2,0 г) і Сел-Плекс. Кормові добавки вводили в складі преміксу до комбікорму для тварин дослідної групи, з урахуванням забезпечення потреби тварин у Омега-3 поліненасичених жирних кислотах (добова потреба свиней у Омега-3 становить 672 мг. В 1 г дослідної кормової добавки міститься 353 мг Омега-3). Препарат Сел-Плекс містить 1000 мг/кг селена. Більшу частку якого (98 %) складають селенометіонін і селеноцистеїн. У результаті дослідження встановили вірогідне збільшення у свинині лауринової (p < 0,01), міристинової (p < 0,01), пальмітинової (p < 0,01), насичених жирних кислот; нервонової (p < 0,01), та цис-11-ейкозенової (p < 0,001) мононенасичених жирних кислот; лінолевої (p < 0,001), ліноленової (p < 0,01) і цис-4,7,10,13,16,19-докозагексаєнової поліненасичених жирних кислот. Сумарний вміст поліненасичених жирних кислот родини Омега-3 та Омега-6 збільшився, відповідно на 0,1 % та на 3,02 % порівняно з контролем. Cпіввідношення поліненасичених жирних кислот до насичених жирних кислот склало у свинині дослідної групи 0,314 (1:3,2), а у контролі – 0,237 (1:4,2).
Особливості вегетативної нервової регуляції Кальцію, Фосфору, Магнію в організмі корів за застосування кормової добавки Гермацинк
Корекція вмісту Кальцію, Фосфору та Магнію в організмі корів за допомогою кормової добавки Гермацинк у тварин із різним тонусом автономної нервової системи є надзвичайно актуальним для науки і практики ветеринарної медицини. Метою досліджень було дослідити ефективність корекції гомеостазу макроелементів Кальцію, Фосфору, Магнію в організмі корів залежно від автономної нервової системи за допомогою кормової добавки «Гермацинк». Відповідно до отриманих результатів, тварину відносили до нормо-, симпатико- чи ваготоніків. Коровам дослідної групи протягом десяти діб випоювали кормову добавку «Гермацинк» у дозі 10 мл/добу. Матеріалом для досліджень слугували відібрані зразки крові корів отримані з яремної вени до задавання кормової добавки та через 10-ть, 30-ть та 45-ть діб після початку досліджень. У цільній крові, клітинах та сироватці крові визначали вміст Кальцію, Фосфору, Магнію. Вміст Кальцію в клітинах крові корів-симпатикотоніків був достовірно менше на 6,0 % (р < 0,05) а вміст іонізованого Кальцію в сироватці крові більше на 4,7 % (р < 0,05) від показників корів-нормотоніків. Після задавання кормової добавки Гермацинк у корів із різним тонусом автономної нервової системи встановлено лише тенденцію до збільшення його вмісту в сироватці крові (на 3,0–5,0 %). Після задавання кормової добавки Гермацинк вміст загального Фосфору в крові корів із різним тонусом автономної нервової системи достовірно не змінюється, тоді як вміст неорганічного Фосфору в сироватці крові дещо збільшується (в межах тенденції на 2–9 % залежно від тонусу автономної нервової системи корів). Через 10 діб після задавання кормової добавки вміст Магнію в сироватці крові корів-нормо- та ваготоніків збільшується відповідно на 5,3–5,6 %. На відміну від цього вміст Магнію в сироватці крові корів-симпатикотоніків з 1 до 10 та з 10 до 30 доби експерименту збільшується відповідно на 8,2 % (р < 0,05) та 23,6 % (р < 0,001). Уміст Магнію в клітинах крові корів із різним тонусом автономної нервової системи після задавання кормової добавки Гермацинк істотно не змінюється. Слід лише відмітити його збільшення з 1 до 10 та з 10 до 30 доби експерименту в крові корів-симпатикотоніків відповідно на 5,3 та 12,15 % (р < 0,01). Унаслідок чого через 10 та 30 діб після початку досліджень вміст цього металу в клітинах крові корів-симпатикотоніків достовірно не відрізняється від такого у тварин з нормальним тонусом автономної нервової системи. Отже, проведені дослідження свідчать, що задавання кормової добавки Гермацинк коровам із різним вегетативним статусом має коригуючий вплив на вміст Кальцію, Фосфору, Магнію.
Кормовиробництво Тернопільської області в умовах кліматичних змін
Завданням було дослідити особливості розвитку кормовиробництва Тернопільської області в умовах кліматичних змін. У процесі проведення дослідження використовували такі загальнонаукові методи досліджень: індукції та дедукції (аналіз та узагальнення результатів досліджень), аналогії (проведення порівняння між періодами досліджень), узагальнення (висновки). Встановлено, що кліматичні зміни, які спостерігаються в загально планетарному масштабі знайшли своє відображення й на території Тернопільської області та вплинули на розміри та структуру посівних площ кормових і зернофуражних культур. На території Тернопільської області наприкінці ХІХ – початку ХХІ спостерігаються значні кліматичні зміни, які проявилися в зростанні температурного режиму та перерозподілі річної кількості опадів, що негативно позначилося на сільськогосподарському виробництві. Це зумовило зміну динаміки посівних площ сільськогосподарських культур і проявилося в збільшенні частки зернових злакових фуражних культур і сої та зменшенні відсотка зернобобових та типових кормових культур у структурі посівів. Зростання середньодобової температури повітря та теплозабезпеченості вегетаційного періоду сприяло збільшенню розмірів посівних площ зернових злакових фуражних культур та сої. Водночас зазначені чинники негативно позначилися на обсягах виробництва зернобобових та типових кормових культур. Збільшення кількості опадів спричиняє зростання посівних площ вологолюбивих зернобобових та кормових культур та зменшує посіви сої та зернових злакових фуражних культур.
Система зелених насаджень міста Ужгород включає до свого складу значну кількість парків, які є пам’ятками садово-паркового мистецтва місцевого значення. Актуальним сьогодні є вивчення їхнього видового складу та еколого-біологічних особливостей. Об’єктами досліджень обрано вісім парків та скверів міста різного підпорядкування, що входять до складу природно-заповідного фонду України. Під час подеревної інвентаризації було встановлено таксономічний склад насаджень означених об’єктів, який формується представниками 36 родин, 67 родів та 119 видів деревних рослин. Переважають представники відділу Покритонасінні (93 види). Систематичний аналіз дендрофлори засвідчив чисельне представництво родин Pinaceae (22 %), Rosaceae (17,6 %) та Oleaceae (14,7 %). Найбільше видів Північно-Американського походження (36,4 %). Проведено дослідження виявлених рослин за їхнім відношенням до основних чинників середовища – світла, вологи, температури повітря та багатства ґрунту. Отримані результати свідчать про широку амплітуду екоморф та адаптивні ознаки деревних рослин.
Сезонна динаміка накопичення мікотоксинів в зерні кукурудзи
Проведено аналіз сезонної динаміки накопичення мікотоксинів грибів роду Fusarium у зерні кукурудзи, призначеного для продовольчих і технічних потреб та експорту. Для визначення вмісту мікотоксинів таких як дезоксиніваленол, Т-2 токсин, зеараленон було використано 325 зразків зерна кукурудзи, які надходили на дослідження посезонно з елеваторів та зерносховищ. Із 325 проб зерна кукурудзи, які надходили для досліджень, 23 % партій зерна кукурудзи контаміновані одночасно двома і навіть трьома мікотоксинами в різних комбінаціях. 65% контаміновано мікотоксинами, рівень яких знаходився в межах МДР для зерна, призначеного для продовольчих і технічних потреб та експорту, 11,7 % зерна містило Т-2 токсин, зеараленол та дезоксиніваленол, що допускало його використання для кормових потреб і 6,5% партій зерна були непридатними навіть для кормових потреб. Найнижчий рівень Т-2 токсину, зеараленолу і дезоксиніваленолу спостерігався у зерні кукурудзи протягом осіннього періоду зберігання. В зимовий, осінній і літній періоди у зерні кукурудзи відмічали накопичення Т-2 токсину та деоксиніваленолу. Рівень зеараленолу в зерні кукурудзи мав тенденцію до збільшення протягом літнього періоду.
Моделювання впливу трансформації земельних угідь України на формування обсягів емісії й асиміляції СО2 та потенціал зниження його концентрації в атмосфері
У статті представлено результати досліджень впливу трансформації земельних угідь України на формування обсягів емісії й асиміляції СО2 та потенціалу зниження його концентрації в атмосфері. Використано матеріали звітів України до United Nations Framework Convention on Climate Change (UNFCCC) у період з 1990 до 2015 року. На основі даних кореляційно-регресійного аналізу встановлено, що вплив на емісію та асиміляцію СО2 зумовлений трансформацією угідь: у ліси (на 83,9 %), водно-болотні угіддя (на 54,3 %), поселення (на 38,7 %). За результатами досліджень виділено три рівні значущості екологічного впливу трансформації земельних угідь на формування обсягів емісії-стоку СО2. До І –го увійшли ліси та водно-болотні угіддя, до ІІ – рілля та поселення, до ІІІ – інші угіддя та пасовища. Із 75,5 % загальної зміни обсягу СО2 15,3 % пояснюється варіацією зміни площі ріллі; 6,6 % – зміною площ земель трансформованих у пасовища; 41,1 % зміною площ земель трансформованих у населені пункти; 6,2 % зміною площ земель, трансформованих у інші землі; 6,2 % пояснюється зміною температури повітря. Отримані дані засвідчили, що зміна площі трансформованих земель на 1 % за окремими угіддями (окрім лісів та водно-болотних угідь) за умови збереження встановлених тенденцій трансформації, призведе до збільшення (або зменшення) викидів СО2 : для ріллі – на 22,5 %; для пасовищ – на 23,7 %; для поселень – на 38,7 %; для інших земель – на 23,8 %. Зміна температури повітря на 1 % (0,0879 t ˚C) за умови збереження тенденцій проведення трансформації угідь призведе до зміни величини емісії СО2 на 34,8 %. Доведено, що температури повітря є визначальною складовою, яка одночасно впливає на усі види угідь й формування обсягів емісії СО2. Цей чинник є достатньо впливовим та мало контрольованим і може кардинально змінити екологічну ситуацію.