Науковий журнал «Міжнародний філологічний часопис»
ISSN 2706-9745 (Online), ISSN 2706-9737 (Print) Увага!!! Шановні автори! Зверніть увагу, що відтепер журнал "Міжнародний філологічний часопис" знаходиться на новому сайті! Відвідайте нас за новою адресою https://philologicalscience.com.ua/uk, щоб отримати доступ до найсвіжіших випусків, а також архівів видання Збірник наукових праць "Науковий вісник НУБіП України. Серія: Філологічні науки" перейменовано в науковий журнал «Міжнародний філологічний часопис» Ідентифікатор медіа R30-02294. Рішення Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення від 21.12.2023 р. № 1795, протокол № 31 Фахова реєстрація у МОН України: Наказ № 409 від 17.03.2020, Категорія "Б" Галузь наук: Педагогічні, Філологічні Спеціальність: 011 -науки про освіту 035 - філологія Рік заснування: 1997 Засновник: Національний університет біоресурсів і природокористування України Періодичність: 4 рази на рік, наклад видання: 100 Мова видання: Українська, англійська, польська Адреса редакції: 03041, Київ, вул. Героїв Оборони, 15 Телефон: (044) 527-80-83 E-mail: filolog.nubip@gmail.com Мета наукового журналу «Міжнародний філологічний часопис» ‒ публікувати результати теоретичних та емпіричних досліджень з актуальних питань сучасної лінгвістики, комунікативістики, педагогіки, кросдисциплінарні студіювання, рецензії на книги, хроніки наукових подій, аналітичні та меморіальні матеріали, розвивати сучасні лінгвістичних, педагогічні теорії, а також встановлювати й зміцнювати наукові зв’язки між науковцями з різних регіонів України та інших держав. Пріоритетними напрямами досліджень є такі: ‒ теорія мови, граматика, семантика, термінознавство, словотвір, діалектологія, ‒ дискурсологія, дискурс-аналіз, герменевтика; ‒ прикладна лінгвістика і психолінгвістика; ‒ зіставно-типологічне вивчення мов; ‒ етнолінгвістика, лінгвокультурологія, мультикультурність і мультилінгвальність; ‒ соціолінгвістика і соціальні комунікації; ‒ когнітивна лінгвістика і лінгвосинергетика; ‒ компаративістика й перекладознавство; ‒ українська та світова літератури, теорії літератури, психоаналіз художнього твору; ‒ теорія і методика навчання іноземних мов, проблеми розвитку освіти в Україні та країнах світу. Редакція журналу здійснює отримання та реєстрацію DOI для статей. Науковий журнал «Міжнародний філологічний часопис» зареєстровано в таких міжнародних інформаційних та наукометричних базах: Polska Bibliografia Naukowa, Bielefeld Academic Search Engine, Research Bible, Leibniz Information Centre for LifeSciences, Google Академія, Wissenschaftskolleg zu Berlin, Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung,Universitätsbibliothek Leipzig, Electronic Journals Library, Journalindex.net. Має імпакт-фактор в Index Copernicus, Global Impact Factor. Головний редактор: Шинкарук Василь Дмитрович, доктор філологічних наук, професор Заступник головного редактора: Харченко Світлана Василівна, доктор філологічних наук, професор Відповідальний секретар: Сиротіна Олена Олексіївна, кандидат педагогічних наук, доцент
National University of Life and Environmental Sciences of Ukraine
Стосунки між правовласниками і користувачами регулюються на умовах ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства – Некомерційна – Поширення На Тих Самих Умовах 4.0 Міжнародна (CC BY-NC-SA 4.0):https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0/deed.uk Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див.The Effect of Open Access).
Назви жителів перейменованих міст України: творення і вживання
У статті досліджено особливості творення і вживання назв жителів населених пунктів, що з’явилися в українському ономастиконі внаслідок декомунізації. Встановлено чинники, які впливають на вибір катойконіма. З’ясовано, що під час творення катойконімів визначальною є їхня характерність для української літературної мови, вияв у них національної специфіки; вибір форманта залежить також від структури топоніма. Визначено найактивніший суфікс, за допомогою якого утворено назви жителів перейменованих населених пунктів. Більшість катойконімів аналізованих назв населених пунктів утворено шляхом приєднання до основи топоніма суфікса -ець – питомого для української мови форманта з тривалою історією функціонування. Обґрунтовано доцільність й умови його вживання, подано форми утворених з ним катойконімів. Меншою активністю в досліджуваних похідних характеризується суфікс -анин (-янин) – давній афікс, який виник ще в праслов’янську добу. З XIV і до середини ХХ ст. його продуктивність була однією із найбільших, з кінця ХХ ст. спостерігається зниження його активності, сьогодні катойконіми на -анин більше властиві розмовному мовленню, ніж літературному. Тому в назвах жителів, які утворюються зараз від нових (перейменованих) населених пунктів, використання цього суфікса не активне. Обмежене застосування на сучасному етапі має суфікс -чанин, розширення сфер уживання якого відбулося у ХХ ст. внаслідок намагання уподібнити в словотворенні українську мову до російської. Тому в нових катойконімах цей суфікс використано тільки в тих випадках, де він єдиний, безваріантний з погляду сучасного словотвору. Звернено увагу на особливості нормативного вживання новоутворених катойконімів, зокрема правопис і відмінювання. Визначено як перспективний напрям подальших студій аналіз у такому аспекті назв жителів інших перейменованих населених пунктів України.
Авторське право (c) 2024 Науковий журнал «Міжнародний філологічний часопис»
Візуальні метафори в рекламі: когнітивно-прагматичний інтерфейс
Анотація. Стаття присвячена аналізу візуальних метафор у рекламі з когнітивно-прагматичної точки зору з використанням методу теорії концептуальної інтеграції, інструментів інференційної прагматики та граматики візуального дизайну. Метою статті є виявлення когнітивно-прагматичного інтерфейсу візуальної метафори, представленої в комерційній рекламі сучасних транснаціональних брендів, з метафоричними експлікатурами і імплікатурами на етапах реконструкції метафоричного значення. Встановлено, що візуальні метафори представлені трьома основними типами – зіставлення, злиття та заміна, які відрізняються рівнем експліцитності залежно від репрезентації джерела та мети метафори у візуальній площині реклами, їх злиття в один гештальт, або відсутної візуалізації вхідних просторів. У метафорах типу зіставлення і злиття відновлення та/або деталізація джерела та цілі здійснюються на рівні експлікатур, встановлюючи зв’язок між представленими об’єктами. На рівні імплікатури відновлюється інформація про характеристики товару, на які орієнтована конкретна візуальна реклама, із формуванням вторинних означуваних – конотатів (потужність, фантазія, стабільність), покликані створити стійкі асоціації з брендом та його продукцією. У метафорі «заміни» імплікатури відновлюють цільовий і джерельні простори, а також вторинне означене. У всіх типах візуальних метафор імплікатура, що реконструює вторинне означене, спричинена порушенням максими якості інформації у поєднанні з відхиленнями від інших максим у разі ускладнення метафоричного образу. Імплікатура відновлюється в бленді метафори в результаті вибору атрибутів родового простору з їх уточненням у процесі розвитку та деталізації бленду, спираючись на вербальні якорі та фонову інформацію про бренд та його продукти.
Англомовні запозичення в сучасній українській термінології сфери біотехнологій
У статті розглядається явище англомовних запозичень сфери біотехнологій в сучасній українській термінології. Об'єктом дослідження є англомовні запозичені термінологічні біотехнологічні одиниці, відібрані зі спеціалізованих словників, наукових праць з проблем біотехнології та інтернет-сайтів, присвячених створенню та виробництву нових модифікованих організмів та продуктів. У дослідженні виділено основні тенденції та мотиваційні чинники, які визначають процес введення англомовних запозичень в сучасну українську термінологію сфери біотехнологій. Серед ключових мотивацій запозичення англомовних термінів у сферу біотехнологій визначаються такі, як відсутність аналогів в рідній мові, потреба в розмежуванні понять, спеціалізація та соціально-психологічні чинники, що впливають на престижність іншомовних слів. У статті також розглянуто структурні аспекти англомовних лексичних запозичень у сфері біотехнологій, зокрема прості та похідні терміни, а також композити. Наголошується на широкому використанні англомовних запозичених багатокомпонентних термінів біотехнологічної галузі в українській мові, що вказує на тенденцію до деталізації та уточнення об'єктів у науковому дискурсі. Аналіз лексичних запозичень у сфері біотехнологій свідчить про динамічний розвиток термінології в українській мові, а також про вплив англійської мови на цей процес. Це важливий аспект для наукового спілкування та подальшого розвитку сучасних технологій.
Екологічна медіаграмотність в умовах сталого розвитку
Вступ. У сучасному світі все стрімко змінюється, і змінюється, погіршуючи природній баланс між використаним і відтвореним, що і стало причиною катастрофічної деградації довкілля в масштабах біосфери, а також загрозою навкіллю і здоров’ю людини. Розмірковування про способи подолання цієї кризи та усунення (або послаблення тиску) загроз привели світ до концепції сталого розвитку, яка, з-поміж іншого, опирається і на екологічну грамотність. Методи. У дослідженні використано низку загальнонаукових та лінгвістичних методів. Зокрема, методи аналізу, синтезу, дедукції та індукції, дискурс-аналіз, описовий метод застосовано для обґрунтування теоретичної бази дослідження та узагальнення власних спостережень. Термінологічний аналіз застосовано до розгляду понять «екологічна грамотність», «екологічна медіаграмотність», «екомедійна грамотність». Результати та обговорення. Дискурс-аналіз дав підстави виснововувати, що поняття «грамотність», «екологічна грамотність» протягом останнього століття істотно еволюціонували. Підкреслено, що в контексті сталого розвитку екологічна грамотність є ключовим поняттям для формування, корегування поведінки кожного індивідуума, щоб свідомо реагувати на екологічні виклики в сучасному світі. Екологічну грамотність потрактовано як концепцію, що є основою для майбутнього усвідомленого, відповідального сприйняття довкілля, прийняття рішень і вчинення дій для відновлення рівноваги в життєвому середовищі, а також знання, навички і мотивацію запобігання новим екологічним загрозам. В основі такого потрактування — ідеологія сталого розвитку. Усвідомлення екологічних проблем і турбота про довкілля задля його збереження і відновлення є сучасною світовою стратегією розвитку людства. Запропоновано складові екологічної грамотності. Зазначено, що екологічна грамотність базується на концепції захисту довкілля через обізнаність. Простежено роль медіа у вирішенні екологічних загроз. На прикладі Національного університету біоресурсів і природокористування України показано формування екологічної грамотності через змістове наповнення навчальних дисциплін спеціальності «Журналістика».
Граматичні категорії іменника: підходи до викладання в іншомовній авдиторії (початковий рівень)
Відповідно до Стандартизованих вимог до рівнів володіння українською мовою як іноземною А1–С2 іноземцям на початковому рівні достатньо розуміти деякі мовні особливості української мови, які дозволять реалізовувати чітко визначені цими ж вимогами комунікативні потреби. Знання правил повних словозмінних чи словотвірних парадигм для цього рівня не передбачено, тому вивчення граматики є фрагментарним і повинно забезпечувати просте, коротке і тематично обмежене повсякденне спілкування. Це і зумовлює актуальність цієї статті, в якій сформовано основні теоретичні та методологічні принципи для викладання граматичних категорій іменника (відмінок, рід, число) в іншомовній авдиторії на рівні А1. Аналізуючи значення, які передають відповідні відмінкові форми (наприклад, номінація суб’єкта чи адресата, позначення кількості, напрямку, місця, часу, засобу дії, ознаки предмета, віку тощо), запропоновано систему правил для їх закріплень, що подано у вигляді таблиць і схем. Визначено комунікативні теми, в межах яких можна вивчати ті чи інші граматичні категорії, а лексику використовувати для ілюстрації та закріплення вивченого матеріалу. Запропоновано такий підхід до структури навчального матеріалу: тема чи підтема («Сім’я», «Дозвілля», «Навчання», «Дім, помешкання» тощо) – комунікативний намір (відповісти на запитання, представити себе, повідомити, підтвердити або заперечити інформацію) – лексичний мінімум – граматичні категорії (відповідні відмінкові форми іменників). Це стане підґрунтям для розроблення вправ і складання текстів з метою розвитку навичок читання, слухання, говоріння і письма. Крім цього, такий підхід дозволить реалізувати основні принципи комунікативно-орієнтованого навчання мови як іноземної, яке на початковому рівні пов’язане із формуванням граматичної компетенції.
Розвиток потенціалу кейс-лекції у вищій освіті: проблематика, інтерактивність, евристика
Анотація. Стаття присвячена обґрунтуванню та розробці кейс-лекції як лекційного методу викладання, а також методу інтерактивного навчання в сучасній вищій школі. У результаті емпіричного дослідження виявлено суттєві недоліки в сучасній університетській лекційній методиці та підтверджено актуальність її вдосконалення. Основна увага у статті приділена визначенню нового поняття, висвітленню принципової специфіки кейс-лекції, виявленню її суттєвих переваг, пов’язаних із забезпеченням симбіотичного зв’язку самостійної навчальної роботи студентів з аудиторною роботою над конкретною темою, проблематикою змісту навчання, активізацією взаємодії суб’єктів у процесі інтерактивного спілкування, пошуком шляхів і методів розв’язання актуальних проблем, їх обговоренням, відпрацюванням алгоритмів застосування отриманих знань і рішень. Встановлено, що інтерпретація проблемної ситуації, описаної в кейсі, є ключовою для застосування мотивації до набуття нових теоретичних знань, а також надає наочний приклад для сприйняття шляхів і методів їх практичного застосування у вирішенні актуальних питань. Розроблено технологічний ланцюжок кейс-лекції, апробовано методику її проведення на прикладі монографічної культурологічної лінгвістичної теми «Дві моделі розвитку англійської державності у другій половині XVII століття: Марія чи Єлизавета?». Доведено, що кейс-лекція забезпечує подолання стереотипів і спрощень у навчанні, споживацького ставлення студентів до отримання нових знань; надає теоретичному навчанню проблемності, інтерактивності, евристичності; сприяє формуванню у студентів свідомого та зацікавленого ставлення до власного теоретичного навчання.
Структурні характеристики англійських ветеринарних метафоричних термінів
Abstract. У статті здійснено структурний та кількісний аналіз метафоричних термінів, які є важливим засобом номінації та активним словотвірним чинником в англійській фаховій мові ветеринарної медицини. Об’єктом нашого дослідження є метафоричні терміни англійської фахової мови ветеринарної медицини, а предметом – їх структурна класифікація. Метою статті є аналіз та класифікація метафоричних термінів англійської фахової мови ветеринарії за морфологічним принципом. Завдання зводиться до поділу метафоричних термінів цієї термінології на певні класи та вивчення їхніх структурних моделей. Корпус дослідження складають метафоричні терміни, відібрані методом суцільної вибірки з сучасних фахових словників. Англійська фахова мова ветеринарії будується на основі загальновживаної мови й знаходиться з нею в постійному взаємозв'язку (використовує загальну граматику: морфологію і синтаксис), але має різні сфери реалізації лексики. Саме тому для метафоричних термінів англійської фахової мови характерний передусім морфологічний та синтаксичний спосіб термінотворення. Структурний аналіз метафоричних термінів спрямований на визначення найефективніших способів експлікації метафоричних значень в досліджуваній фаховій мові. Встановлено, що метафоричні терміни можуть бути виражені термінами-кореневими словами, композитами та словосполученнями. В залежності від належності слова, яке вжито в переносному значенні, до тієї чи іншої частини мови досліджено іменникові, прикметникові та прислівникові терміни-метафори, визначено найактивніші з них, описано їх основні структурні моделі.
Лінгвістична репрезентація категорії властивості в англійській термінології харчової промисловості
Анотація. Стаття присвячена аналізу специфіки категорії «властивість» в англомовній термінології харчової промисловості. Метою дослідження є вивчення ролі категорії «властивість» у формуванні, структуруванні та функціонуванні термінології харчової промисловості та ідентифікація комплексного набору мовних засобів для ефективної вербалізації цієї категорії англійською мовою. Дослідження базується на вибірці англомовних термінів харчової промисловості, отриманих методом суцільної вибірки з наукових журналів та матеріалів Інтернету, а також даних з лексикографічних джерел і спеціалізованих словників. Аналіз проводився за допомогою комплексу методів, у тому числі систематизації, порівняння, класифікації, лінгвістичного аналізу, структурно-семантичного аналізу термінологічного корпусу харчової промисловості. Категорія «властивість» широко представлена термінами, які позначають поняття, що використовуються в термінології харчової промисловості, сприяючи їх систематичній класифікації. Встановлено, що терміни, які представляють категорію «властивість», можуть бути розділені на три підкатегорії: 1) «власне властивості», тобто характерні особливості, що визначають фізичні та структурні ознаки харчових продуктів, такі як колір, смак, текстура та аромат; 2) «якісні (позитивні та негативні) характеристики» визначають характер харчового продукту, у тому числі зовнішній вигляд, смак і запах; 3) кількісні параметри стосуються властивостей місткості та здатності, які описують функціональну поведінку харчових речовин під час обробки та споживання. Категорія властивості в термінології харчової промисловості широко представлена в мові граматичною категорією прикметника. У контексті харчової промисловості прикметники часто використовуються для характеристики різних властивостей харчових продуктів, таких як смак, текстура, колір, аромат, консистенція, зовнішній вигляд, свіжість, походження, температура. У дослідженні також визначено продуктивні мовні засоби, зокрема спеціалізовану лексику, синтаксичні конструкції та терміни, створені на основі метафоричного перенесення, які служать для вербалізації категорії «властивість». Аргументується, що категорія «властивість» широко представлена в термінології харчової промисловості, оскільки вона є однією з основних категорій, що відіграє важливу роль в розвитку та конкретизації понять в галузі харчової промисловості.
Переклад і адаптація: до проблеми перетину
Анотація. У статті проаналізовано поняття перекладацької адаптації у ракурсі ключових категорій і понять перекладознавства. Метою статті є обґрунтування адаптації як перекладацького методу з огляду на її перетин з моделями перекладу, стратегіями чужинізації та одомашнення, парадигмами в перекладознавстві, концепцією динамічної еквівалентності та категорією когерентності. Прагматична адаптація пов’язана з функціональною моделлю перекладу, згідно з якою перекладач керується встановленими певною інституцією функціональними параметрами цільового тексту, адаптуючи до його мети вихідний текст. Соціокультурна адаптація співвідноситься з денотативною моделлю, використовуючи її в тих випадках, коли вибір варіанта перекладу неможливий без звернення до ситуативного контексту, представленого в вихідному тексті, а також з комунікативною моделлю, що включає різні компоненти екстралінгвістичного контексту. Обидва типи адаптації узгоджуються з інформативною моделлю перекладу, орієнтованою на відтворення різних типів інформації вихідного тексту – не лише денотативної, але й конотативної, соціокультурної, прагматичної та енциклопедичної. З точки зору типології перекладу, адаптація корелює з транскодуванням – досягненням еквівалентності тексту шляхом спрощення його структури та змісту, щоб зробити перекладений текст більш доступним для аудиторії, компенсуючи брак необхідних знань. Адаптація також узгоджується з комунікативним перекладом, який має на меті досягти впливу на читачів цільового тексту, еквівалентного ефекту вихідного. З точки зору основних парадигм у перекладознавстві стратегії адаптації насамперед співвідносяться з культурною парадигмою в її когнітивно-семантичному та реально-культурному вимірах. Адаптація застосовується у випадках мовної, культурної, концептуально-семантичної, ціннісної, нормативної, контекстуальної та ідіоматичної нееквівалентності. При адаптації перекладу перекладач може застосувати стратегію форенізації або доместикації, або поєднувати обидві. При використанні стратегії доместикації перекладач використовує вільний, ідіоматичний або комунікативний переклад і власне адаптацію. Поняття адаптації пов'язане з динамічною еквівалентністю vs. формальної еквівалентності. З точки зору категорій когезії та когерентності, відтворених у перекладі, адаптація корелює з когерентністю, сприяючи перенесенню внутрішніх семантичних зв’язків вихідного тексту в цільовий текст і забезпечуючи перехід від змісту та концепту-ідеї до формальної структури. Перспективою для майбутніх досліджень вбачаємо аналіз взаємозв’язків між адаптацію і перекладацькими трансформаціями.
Українська мова як лінгвокультурологійний Феномен та освітня стратегія на шпальтах часопису «Рідний край» (1905–1916 рр.)
Статтю присвячено аналізові політичного, економічного, літературного й наукового часопису «Рідний Край» (1905–1916 рр.) крізь призму лінгвістичних, соціолінгвістичних, лінгвокультурологійних, а почасти й освітніх проблем з особливим акцентуванням, по-перше, на зміні політичної ситуації в Україні на початку ХХ століття та віддзеркаленням цього поступу в різних сферах суспільного життя, по-друге, на ролі української мови як найважливішого етнічного ідентифікатора. З’ясовано мовознавчий, соціолінгвістичний, лінгвокультурологійний, освітологійний зміст тижневика, зокрема розкрито спектр порушених на його шпальтах проблем із наступним класифікуванням та ідеологійним, фаховим, культурологійним, дидактичним, аксіологійним інтерпретуванням їх із синхронійно-діахронійних позицій. Докладно схарактеризовано специфіку еволюції в різні періоди загальнонародної та літературної мови з опертям на лінгвальну практику Тараса Шевченка, Марка Вовчка й інших класиків української літератури та порівняння її з мовним досвідом простого селянина, на взаємодію між питомим ресурсом і запозиченнями. Окрему увагу приділено соціолінгвістичному аспектові – поглядам на мову міста й села, на роль різних освітніх інституцій у формуванні національної свідомості. Доведено, що видання «Рідний Край», з яким пов’язали свою діяльність знакові постаті того часу, насамперед Олена Пчілка, Григорій Коваленко, Микола Дмитрієв, Агатангел Кримський, Борис Грінченко, мало посутній вплив на розвиток українського питання, який наступив після тривалих офіційних заборон українського слова; на випрацювання літературних норм, передусім правописних, що їх небезпідставно вважають потужним об’єднувальним чинником української нації; на розширення функційних можливостей (наукова, публіцистична, художня сфери) української мови, зрештою, на її націотвірний потенціал. Лінгвокультурологійні, освітологійні та інші погляди, ідеї, переконання, задекларовані чи обґрунтовані в опублікованих у «Рідному Краї» працях різної жанрової природи, знайшли логічне продовження, а більшість із них не втратили своєї актуальності й дотепер.
Особливості дискурсивних висловлень з інфінітивом уявлення
У статті проаналізовано особливості дискурсивних висловлень з актуалізованим препозитивним компонентом інфінітивом уявлення та їх кореферентність (комунікативно-функційну еквівалентність) з граматичним формально-елементарним (простим) реченням. Встановлено семантико-синтаксичні різновиди дискурсивних висловлень з інфінітивом уявлення та проаналізовано їхні комунікативно-прагматичні особливості. Обґрунтовано, що структура дискурсивного висловлення з інфінітивом уявлення містить особливі маркери, демонструє взаємоперетин різних інтенцій, їхню взаємозалежність та є граматичною категорією, яка має план змісту і план форми. Визначено, що у дискурсивних висловленнях для актуалізації препозитивного компонента інфінітива уявлення використовуються слова оцінного значення, частки для створення потрібного модального тону і часового уточнення предикативності та вказівні займенники цей (сей), той, такий, які є членами основної частини дискурсивного висловлення. Обґрунтовано, що актуальне членування стосується лише мовлення і відбиває природу мовленнєвих актів, які в усному мовленні вирізняються експресивною функцією, інтонацією завершення, а в писемному мовленні – крапкою, знаком питання або знаком оклику.
Структурні особливості двостороннього перекладу складних аграрних термінів
Це дослідження заглиблюється в структурні тонкощі складних аграрних термінів українською та англійською мовами, ретельно досліджуючи мовні нюанси, культурні конотації та технічні аспекти. Складні терміни, досліджені з точки зору їх морфологічних варіацій і синтаксичних відмінностей, були визначені як ключові проблеми двостороннього перекладу. Культурна специфіка та регіональні відмінності в українських термінах додали складності. Отримані результати підкреслюють важливість розуміння структурних особливостей для точного перекладу в галузі сільського господарства, підкреслюючи взаємодію лінгвістичної точності, культурної чутливості та технічного досвіду. Приклади перекладу підкреслюють варіації та пропонують рішення з урахуванням контексту, наголошуючи на необхідності цілісного підходу. Ці приклади розкривають труднощі в передачі цілісної природи українських термінів англійською мовою, наголошуючи на необхідності контекстно-залежних рішень. Рекомендації для перекладачів включають створення глосаріїв, співпрацю з експертами, оскільки переклад не є самостійною діяльністю. Це спілкування та взаємодія з іншими перекладачами, клієнтами, агрономами, рецензентами та експертами. Крім того, надзвичайно важливо розумно використовувати технології та інструменти перекладу. Дивлячись у майбутнє, сфери подальших досліджень включають вивчення впливу технологій перекладу на переклад текстів аграрного спрямування, врахування регіональних відмінностей, динамічного характеру аграрної мови та міждисциплінарну співпрацю. Це дослідження робить внесок у розвиток аграрного перекладу, надаючи розуміння складності та пропонуючи практичні поради для перекладачів.
Композиційна та сюжетна організація козацького фентезі: аспект жанровості
Вступ. Статтю присвячено опису композиційної та сюжетної структури козацького фентезі як важливої складової козакопеї через призму жанровості. Також наукове дослідження спрямоване на виявлення особливостей будови літературних творів цього жанру та встановлення алгоритмів в наративі, що використовуються авторами. Через недостатню вивченість цього питання актуальність полягає у необхідності розкриття основ козацького фентезі, що сприятиме глибшому розумінню внутрішніх закономірностей. Методи дослідження. У дослідженні використано низку загальнонаукових методів. Зокрема, порівняльний аналіз дозволив виявити спільні риси та відмінності між різними творами козакопеї, а системний підхід допоміг розглянути їх у контексті загальних закономірностей розвитку літературних форм. Типологічні методи дослідження дозволили класифікувати та узагальнити різноманітні жанрові структури козакопеї та козацького фентезі як частини загального масиву, залежно від їхніх ключових особливостей та характеристик. Результати дослідження та їх обговорення. За своєю жанровою природою та місцем розгортання подій козацьке фентезі є інтрузивним. Особливість літературних жанрів козакопеї — це гібридність та взаємне проникнення їхніх структурних елементів. Основними домінантами жанрової структури козакопеї в матерії фантастичного є синергія фантастики та історичних фактів, протистояння добра і зла у транссвітових межах, альтернативна історія, характерники, містифікація, елементи наукової фантастики та жахів. Жанрова структура кожного твору у межах козакопеї набуває індивідуальної матриці, залежно від письменника та його творчої концепції, проте в основі кожної такої структури лежать ті самі жанрові елементи. Ретроспективна композиція, яка характерна для багатьох творів козацького фентезі, дозволяє гнучко змінювати темпоритм сюжету, не перенавантажуючи його подієвими процесами теперішнього часу. Козацьке фентезі також часто використовує описову композицію у вигляді козацьких пісень чи авторських дум, що додає автентичності творам. Основні елементи сюжетно-композиційної структури козацького фентезі містить в собі експозицію, зав'язку, конфлікт або ситуацію, кульмінацію та розв'язку. Кожен з цих елементів має свої особливості, що впливають на зміст і хід подій у творах цього жанру. Пролог та епілог можуть використовуватись для передачі важливої інформації та додаткових пояснень щодо світу та персонажів. У жанрах козакопеї, крім основних сюжетних компонентів, часто використовуються додаткові елементи для більш глибокого наративного розвитку. Серед них особливе місце займають філософські відступи, що виражаються через монологи персонажів, їхні роздуми або вірші. Також важливим елементом є епіграфи, які є цитатами з літературних творів, віршів або прислів'їв, підкреслюючи основну тематику твору і створюючи певну атмосферу та настрій для читача.
Філософські алюзії в романі Фаулза «Волхв»: лінгвістичний аспект
У статті досліджуються філософські алюзії в романі Фаулза «Волхв» у їхньому лінгвістичному висвітленні. Метою статті є аналіз роману з точки зору інтертекстуальних посилань на філософські тексти, зважаючи на їхні типи, вихідні простори, ступінь експліцитності та структуру, а також функції в актуалізації символічного та герменевтичного кодів тексту. Методи, використані для аналізу філософської інтертекстуальності в романі, включають інтертекстуальний, контекстуально-інтерпретаційний і таксономічний аналіз, а також наративно-семіотичне кодування та елементи структурного аналізу. За критерієм вихідних просторів у статті визначено інтертекстуальні референції до античної філософії, репрезентованої ідеями Геракліта та Лукреція, а також до екзистенціалістських філософських текстів. Виходячи з типів інтертекстуальності, виділені такі форми інтертекстуальних запозичень, як: парафраз, інтертекстуальний переказ, ремінісценція, алюзія. За критерієм прозорості/імпліцитності інтертекстуальні посилання розмежовані у статті на засоби з максимальною експліцитністю – посилання на прецедентні феномени, такі як імена філософів, відомі філософські праці, ключові екзистенціалістські концепти; засоби з помірною імпліцитністю – структурно модифіковані алюзії, що містять експліцитно позначений компонент, що дозволяє розпізнати концепт з вихідного простору, що розгортається в цільовому тексті, створюючи нові контексти; засоби з максимальною імпліцитністю – ремінісценції філософських ідей, пов’язаних із концептами випадковість, причинність, боротьба протилежностей, «обраність», асоційованими з ідеями Геракліта, Ніцше, Шопенгауера, К’єркегора та Сартра. Незалежно від ступеню експліцитності, усі алюзії сприяють актуалізації символічного коду тексту, актуалізуючи його концептуальні опозиції, або герменевтичного коду – мотиву духовної подорожі протагоніста від буття до сутності у просторі метатеатру роману. За структурою інтертекстуальні засоби поділяються на три основні типи: окремі лексеми, словосполучення та посилання на цілі тексти. Перспективою для подальших досліджень вбачається аналіз тексту «Волхв» з точки зору мультимодальних інтерсеміотичних алюзій і ремінісценцій до живопису, музики, скульптури та інших форм мистецтва.
Аналіз лексичних особливостей та наукової лексики в академічному письмі
Вступ. У статті досліджуються лексичні особливості академічного письма та наукова лексика, співвідношення академічної лексики та письма. Основною метою викладання англійської мови наукового спрямування є розвиток та подальше вдосконалення комунікативних навичок аспірантів у професійній та академічній сферах. Існує необхідність вивчення та вдосконалення практичних аспектів іншомовної освіти аспірантів, яка сприяє ефективному оволодінню англійською мовою для академічних цілей. Академічне письмо справедливо вважається важливим засобом обміну знаннями та науковим досвідом. Тому виникає обґрунтована потреба вивчення лексичних особливостей академічного письма аспірантів під час вивчення англійської мови наукового спрямування. Метою дослідження є аналіз таких лексичних особливостей, як лексичне різноманіття, лексична складність, лексична щільність та насиченість, частота слів, а також аналіз академічної лексики у письмових роботах аспірантів у процесі вивчення англійської мови наукового спрямування. У статті використано теоретичні та практичні методи дослідження: теоретичний аналіз наукових досліджень, методи логічного узагальнення, спостереження, аналіз результатів академічного письма аспірантів під час вивчення англійської мови наукового спрямування. Результати дослідження. У статті висвітлюються особливості академічного письма, такі як формальна структура, правила цитування, використання традиційної англійської граматики, пунктуація, правопис тощо. У рамках статті ми досліджували лексичні особливості та академічну лексику в англійському академічному письмі аспірантів у процес вивчення англійської мови наукового спрямування. Ми вивчали зв'язок між академічним словниковим запасом і навиками академічного письма. Ми також провели дослідження щодо способів ускладнення слів, приділивши особливу увагу афіксам і складним словам. Реалізовано різні підходи до аналізу лексичної щільності та різноманіття. Проаналізовано найуживаніші академічні слова (іменники, дієслова та прикметники) в академічних роботах аспірантів. Висновок. Результати показали зв’язок між академічною лексикою та навичками академічного письма аспірантів. Наше емпіричне спостереження виявило кореляцію лексичного різноманіття та якості академічного письма аспірантів. Виявлено значний взаємозв'язок між особливостями академічного вокабуляру з якістю академічного письма. Частота слів корелює зі складністю слова. Згідно з нашими висновками, аспіранти з високим рівнем володіння англійської мови наукового спрямування переважно використовують менш вживані слова та мають більший словниковий запас.
Етимологічний аналіз наукових назв культурних дерев і кущів
Дендроніми є одним із найдавніших пластів лексики, а їх дослідження у зіставному та когнітивно-ономасіологічному аспектах становить один із актуальних напрямів сучасної лінгвістики. Попри потужну традицію вивчення дендронімів, поза увагою дослідників залишаються наукові назви культурних дерев і кущів. Мета статті – визначити етимологію наукових назв культурних дерев і кущів, реконструювати мотиватори номінації дендронімів. У дослідженні застосовано етимологічний аналіз дедронімів і зіставний метод, матеріалом слугували 16 біноменів. Проведений аналіз довів, що процес номінації дерев і кущів у латинській і українській мовах спирається здебільшого на механізми пропозиційно-диктумної мотивації, яка закріплює в структурі найменування істинні знання про об’єкт номінації. Переважає предикатно-аргументний різновид пропозиційно-диктумної мотивації. Як у латинській, так і в українській мовах реконструкція мотиваторів назв багатьох дерев і кущів залишається гіпотетичною, навіть у межах етимологічних розвідок одного слова дослідники актуалізують різні мотиватори найменування, вбачаючи зв’язки з різними ознаками й характеристиками рослини: зовнішнім виглядом, кольором, запахом, смаком, походженням або місцезростанням, часом цвітіння або дозрівання, властивостями, призначенням, особливостями використання у людській практиці та іншими чинниками. Оскільки процес доместикації дерев і кущів має тривалу історію, у назвах багатьох дендронімів як у латинській, так і в українській мовах реконструйовано праіндоєвропейські основи. Результати дослідження можуть бути використані в освітньому процесі у підготовці фахівців у галузі садово-паркового і лісового господарства.
Cтратегії, виклики та можливості мультикультурної освіти через призму розвитку міжкультурної комунікації
У сучасному світі, який щодня стає дедалі різноманітнішим через соціально-політичні, економічні й освітні фактори впливу, питання ефективності міжкультурної взаємодії набуває особливого значення, а мультикультурна освіта за своєю природою покликана для створення й розвитку інклюзивних навчальних середовищ. У цій статті, відповідно, розглядаються складні аспекти взаємодії міжкультурної комунікації й мультикультурної освіти з метою розкриття мультикультурних стратегій, викликів та можливостей на допомогу й опору науково-педагогічним працівникам зокрема, що сприятиме розвитку ефективних міжкультурних компетенцій учасників освітнього процесу. Проаналізовано ключові теорії міжкультурної комунікації та мультикультурної освіти через дослідження взаємозв'язків між ними та їхня роль у розвитку культурної компетентності, емпатії та соціальної справедливості серед учасників різних культурних та соціальних груп в освітньому середовищі. Розглянуто виклики, пов'язані з культурними відмінностями, мовною різноманітністю та динамікою організації навчально-виховного й самоосвітнього процесів у навчальному контексті. Надано критичну оцінку педагогічним підходам, дизайну навчальних програм та програм підготовки викладачів, спрямованих на підвищення міжкультурного розуміння та інклюзивності. Розглянуто вплив технологічних досягнень та глобалізації на міжкультурну комунікацію в навчальних закладах, проаналізовано можливості та виклики, які їх супроводжують. Висновки сприяють активній дискусії щодо розвитку культурно чутливих та трансформаційних навчальних досвідів для учасників освітнього процесу незалежно від їхньої приналежності до культурних і етнічних груп.
Повторення в інавгураційних промовах президентів Азербайджану
Серед усіх жанрів політичного дискурсу політичні промови можна вважати найпроблемнішими. Це тому, що для них характерне використання різних стратегій та інструментів, що допомагають політикам доносити політичне повідомлення та переконувати людей у різних ідеологіях та думках. Перш за все, важливо зазначити, що ми розглядаємо дискурс як мовний взірець, який люди використовують у різних сферах свого соціального життя. Президентська промова є одним із піджанрів політичного дискурсу, який має спільні характеристики як усного, так і письмового дискурсу. Насправді це широка сфера, яку варто вивчати. У зв’язку з цим ця стаття має на меті дослідити різні види повторів (прямі повтори звуків, слів і речень) та їхню функцію в інавгураційних промовах президентів Азербайджану Гейдара Алієва та Ільхама Алієва. Інавгураційні промови вирізняються своєю відмінністю, оригінальністю, а головне – використанням мовних засобів. Результати нашого аналізу свідчать про те, що повторення використовується як основний стилістичний і лексико-граматичний засіб у дискурсивній стратегії президентів для відображення інклюзивності та створення спільної відповідальності з аудиторією. Дослідження також показує, що повторення додають ідеї довіри. Повторення будь-якої ідеї кілька разів у вигляді звуків, слів і фраз може відобразитися у свідомості аудиторії. Зрештою, це створює більш переконливий образ у аудиторії.
Функційні особливості питальних дискурсивних висловлень
У статті проаналізовано особливості дискурсивних висловлень з актуалізованим препозитивним питальним компонентом і співвіднесеність їх з граматичним формально-елементарним (простим) реченням. Обґрунтовано їх статус як одиниць тексту, в якій відбувається комунікативна реалізація граматичного речення. Встановлено семантико-синтаксичні різновиди питальних дискурсивних висловлень, їхні комунікативно прагматичні особливості. В основу виділення дискурсивного висловлення в окрему комунікативну одиницю покладено кореферентність (комунікативно-функціональну еквівалентність) з граматичним реченням. Обґрунтовано, що у дискурсивних висловленнях для актуалізації питального компонента використовуються такі засоби: питальна інтонація, яка виявляється в підвищенні тону на слові, пов’язаному з питанням; порядок слів, який здебільшого полягає в пересуванні пов’язаного з питанням слова на початок висловлення; питальні частки невже, хіба, чи та ін.; питальні займенникові слова хто, що, який, чий, котрий, скільки, де, куди, звідки, як, коли, доки, чому, навіщо і под. Доведено, що питальна інтенція репрезентує в дискурсивному висловленні мовну особистість, реалізує потребу мовця та відображає прагнення, пошуки, життєтворчість мовної особистості.
Найменування закладів освіти: прагмалінгвістичний аспект
Актуальність. Високі темпи розвитку ринку освітніх послуг призвели до посилення конкуренції. З огляду на це, навчальні заклади мають удосконалювати організаційно-економічні механізми своєї діяльності, використовуючи раціональний управлінський та маркетинговий підхід у своїй діяльності Методи. Для реалізації мети дослідження використано такі методи: загальний – аналіз і синтез, вивчення та узагальнення наявного досвіду брендингу в освіті; описовий метод – для інвентаризації, класифікації, систематизації та тлумачення власних назв у синхронії; метод асоціативно-понятійного аналізу – для виявлення домінантних значень назв закладів загальної середньої освіти; статистичний метод встановлення частоти використання певного способу творення назв; прагматичний аналіз комунікацій – для реконструкції номінативних стратегій і мотивацій під час творення імен. Метод опитування застосовано для виявлення ставлення керівників закладів загальної середньої освіти до брендингу освітніх закладів та вивчення асоціацій, емоцій, які викликає у них бренд, відображення сутності бренду у назві. Результати дослідження та їх обговорення. Розглянуто етапи створення нейму навчального закладу. Схарактеризовано набільш поширені методи творення назв приватних закладів загальної середньої освіти. Найбільш поширеними є асоціативний метод, що базується на побудові певних позитивних асоціацій, пов'язаних з назвою закладу, та еталонний метод. Розроблено класифікацію підходів до творення назв закладів загальної середньої освіти. Результати дослідження свідчать, що в сучасних назвах навчальних закладів переважають назви прагматичного типу. Натомість невелика кількість непрагматичних неінформативних номінацій пояснюється тим, що в умовах високої конкуренції назви зі значенням, не підкріпленим вказівкою на вид діяльності закладу, не запам'ятаються споживачеві. Запропоновано перспективи подальших досліджень назв освітніх закладів з погляду комунікативно-функціонального підходу.
Мовні стереотипи соціального виміру війни
Актуальність теми дослідження зумовлена інтересом до стереотипів суспільної свідомості, надиктованого реальною ситуацією – воєнним вторгненням Росії на територію України. Аналіз соціального стереотипу, зокрема, воєнної доби, як явища соціальної дійсності, механізмів запуску стійкого зв’язку між сприйняттям об’єктів і відповідною повторюваною поведінкою, є необхідністю й одним із вагомих реальних способів зменшення непередбачуваних соціальних ризиків і конфліктів. Відтак, метою розвідки є виявити, розкрити сутність, функції та властивості соціальних стереотипів воєнного часу, визначити їх роль у структурі сучасного комунікативного простору. Методологія дослідження. Дослідження виконане на матеріалах медійних текстів, наведених у відкритих інтернет-джерелах. У роботі застосовано комплексно-систематичне поєднання загальнонаукових та спеціальних (лінгвістичних) методів дослідження, заґрунтованих на основних положеннях антропоцентризму, що утверджує ключову роль людського чинника у процесі пізнання світу. Результати дослідження та їх обговорення. Дослідження соціальних стереотипів воєнного періоду спрямоване на опис механізмів їх категоризації та оцінювання, з опертям на культурне середовище, що сукупно формують умови їх виникнення. Соціальний стереотип потрактовуємо як усвідомлений мовно-когнітивним феноменом, який є засобом фіксації та відтворення категоріально обумовленого лінгвального досвіду носія етнічної свідомості, що забезпечують системне упорядкування світу в свідомості індивіда. Функціонування стереотипів, що характеризують певні аспекти соціальної дійсності, дають змогу швидко та достатньо надійно категоризувати різноманітні аспекти життя суспільства, що засвідчує висока продуктивність семантичної деривації соціальних стереотипів сьогодення. Головними каналами творення та поширення соціальних стереотипів воєнної доби є медіадискурс: соціальні мережі, засоби масової комунікації, інтернет-видання тощо не тільки уповні відтворюють процеси стереотипізації, а й засвідчують рефлексію уявлень українців про норми, відтворюючи складний світ історичного проходження людського сприйняття крізь досвід реального, матеріального та духовного життя українського етносу. Аналіз фактичного матеріалу переконливо засвідчує, що найпродуктивнішим способом творення соціальних стереотипів воєнного періоду у дискурсі ЗМІ є метафора – образна форма раціональності, що відображає результати світу концептуалізації, категоризації та оцінки.
М'яке право як окремий підтип міжнародно-правового дискурсу: до проблеми диференціації у лінгвістичному аспекті
У статті аналізується дискурс міжнародного м’якого права з точки зору його структурних, комунікативних, модальних, лексико-семантичних і синтаксичних особливостей, які відрізняють ці квазіюридичні тексти від загальнообов’язкового жорсткого права. Метою дослідження є визначення лінгвістичних та комунікативних параметрів дискурсу м’якого права як окремого підтипу в межах міжнародно-правового дискурсу. З’ясовано, що лінгвістичні параметри м’якого права включають використання пасивних конструкцій, безособових речень, складних хеджів, дієслів із семантикою рекомендації, бажаності та декларації, які вводять юридичні тексти. У позиції фразового суб’єкта замість позначень держав-учасників використовуються назви об’єктів або цілей їхньої дії. Ці мовні засоби реалізують модальність рекомендації, бажаності, дозволеності та можливості на противагу модальності зобов’язання, характерної для текстів жорсткого права. Комунікативні параметри дискурсу м’якого права включають специфіку комунікативної мети та комунікативної структури. Комунікативна мета є полікомпонентною, оскільки містить інваріантну складову – рекомендацію узгоджених правил міжнародної поведінки, та варіативні стратегії: тлумачення норм міжнародного права; виявлення солідарності щодо намірів держав діяти в єдиному напрямку; підготовки майбутніх документів з обов'язковою юридичною силою. З точки зору комунікативної структури, дискурс «м’якого права» структурований за допомогою лінійних та інтерактивних комунікативних ходів. Типова лінійна структура співвідноситься з змістовно-композиційною організацією тексту м’якого права та включає п’ять компонентів – комунікативних ходів: прийняття, обґрунтування, визначення ключових термінів, встановлення рекомендованих нормативних правил і сфери застосування, а також факультативний компонент – інструменти, що забезпечують виконання норм документу. Інтерактивна структура стосується кваліфікації нормативних висловлень на основі функціонального критерію – функції, що приписується встановленій нормі або її компонентам: роз’яснення, коментар, застереження тощо. Для текстів міжнародного м’якого права типовими є двокомпонентні інтерактивні ходи, де попередні ходи або ряд ходів містять різні обґрунтування того, чому необхідне наступна нормативна регламентація. Перспективою для майбутніх досліджень вбачаємо диференціацію жанрів м’якого права з лінгвістичної точки зору.
Українська концепція багатовимірності складносурядного речення
У статті висвітлено історію дослідження в українському мовознавстві складносурядного речення в проєкції на його дефінітивне тло, іманентні характеристики, класифікаційні параметри, ізофункційні відношення; вирізнено диференційні ознаки цієї синтаксичної одиниці, визначено її місце в науковій парадигмі складного речення. Системно схарактеризовано різновекторність інтерпретаційного спектра складносурядних речень крізь призму традиційного та нового українського і світового лінгвістичного досвіду; зроблено спробу встановлення симетрійно-асиметрійних зв’язків і відношень у складному механізмі багаторівневої організації речення загалом і складносурядного речення як важливого і специфічного його компонента. В основу дослідження покладено фундаментальні студії, присвячені комплексному описові структури й семантики складносурядних речень, авторами яких є А П. Грищенко, І. Р. Вихованець, К. Г. Городенська. З’ясовано проблему ототожнення (А П. Грищенко, К.Г. Городенська) / протиставлення (І. Р. Вихованець) сполучникових та безсполучникових складних речень, їх елементарних та неелементарних моделей, закритості / відкритості формально-граматичної структури і чинників, які впливають на перспективу появи нових предикативних частин (І. Р. Вихованець, К. Г. Городенська). Виняткову увагу приділено питанню типології складносурядних речень відповідно до семантичної природи засобів поєднання його предикативних одиниць: поліфункційних щодо значення сполучників (семантичних, частково асемантичних, асемантичних), лексичних значень складників предикативних частин, а також комбінованого сполучникового та лексико-семантичного формування і вираження семантико-синтаксичних відношень. Вирізнено засадничі положення кожної з порівнюваних концепцій і цим виразно продемонстровано еволюціонування українського синтаксису в напрямі семантизації формально-граматичного рівня речення та кваліфікування його з позицій багатовимірності на симетрійно-асиметрійних засадах.
Штучний інтелект і літературне редагування медіатекстів: точки біфуркації
Актуальність. Статтю присвячено використанню штучного інтелекту в медіа, адже низка інформаційних агенцій, медіа застосовують його для виконання різноманітних завдань. З’являються документи, що встановлюють для редакцій та медіа етичні стандарти та принципи, які застосовуватимуть у роботі зі штучним інтелектом, або містять перші рекомендації щодо використання штучного інтелекту (зокрема, генеративного) в освіті й наукових дослідженнях. Визнано, що штучний інтелект відкриває нові можливості, але й водночас несе значні загрози. Наскільки штучний інтелект можна використовувати в медіа, зокрема для перефразовування і/або редагування текстів (зокрема прози для дітей), досі не вивчено. Методи. У дослідженні використано низку загальнонаукових та лінгвістичних методів. Зокрема, методи аналізу, синтезу, дедукції та індукції, описовий метод застосовано для обґрунтування теоретичної бази дослідження та узагальнення власних спостережень. Експериментальний метод використано, щоб перевірити можливості окремих наявних інструментів на основі штучного інтелекту для перефразовування і редагування текстів і з’ясувати, наскільки якісним є вторинний (перефразований) і/або відредагований за допомогою цих інструментів текст. Результати дослідження та їх обговорення. Аксіоматичним є твердження, що редагування чи саморедагування потребує будь-який текст. Безсумнівно, що сучасні технології з використанням штучного інтелекту полегшують роботу редактора, заощаджуючи дорогоцінний час. Спостережено, що українськомовний сегмент додатків і програм для роботи з текстом розвивається, а їхні розробники анонсують, що ці інструменти не тільки помічають мовні помилки, але й перефразовують текст, аналізуючи контекст, зберігаючи зміст і навіть пропонуючи кілька стилістичних варіантів. Визначено, що 1) наявні технології перефразування не досконалі, їх не можна беззастережно використовувати як один із творчих методів редагування текстів; 2) алгоритми перефразування / редагування текстів не здатні розуміти контекст події та комунікативну ситуацію, розрізняти пряме і переносне значення (наприклад, перифрази), враховувати психолінгвістичні характеристики тексту (як-от: у прозі для дітей), не знають синонімії синтаксичних одиниць тощо. Розглянуто й етичні аспекти використання технологій на основі штучного інтелекту. Зауважено, що додатки і програми для роботи з текстом ‒ інструменти, які можуть допомогти впоратися з певними завданнями, але не можуть замінити людину-редактора, зокрема її відчуття слова, стилю, тональності тексту, її креативність, навички вирішення проблем і здатність до критичного мислення.
Авторське право (c) 2023 Науковий журнал «Міжнародний філологічний часопис»
Переклад медіа контенту під час воєнного стану
Ця стаття присвячена дослідженню проблеми перекладу медіа контенту під час воєнного стану. Проаналізовано важливість медіа як інформаційного ресурсу в сучасному світі і розглядає, як воєнний конфлікт впливає на спосіб подачі інформації. Стаття також розглядає етичні питання, пов'язані з перекладом медіа контенту в умовах конфлікту, і надає приклади практичних стратегій для забезпечення об'єктивності та точності інформації. Дослідження показує, що якісний переклад медіа контенту важливий для збереження об'єктивності та довіри до медіа в умовах кризових ситуацій. В статті розглянуто важливість контексту у перекладі медіа контенту під час воєнного стану. Переклад не лише має передавати точну інформацію, але й ураховувати чутливі аспекти та культурні особливості, які можуть впливати на сприйняття аудиторією. Додатково, висвітлено, як переклад може впливати на формування громадської думки та стереотипів під час воєнного конфлікту, що робить його важливим аспектом інформаційного простору. Особливу увагу приділено питанням культурного еквіваленту у перекладі, оскільки терміни та вирази можуть мати різний зміст у різних культурах. У статті визначено виклики, з якими стикаються перекладачі у зусиллях зберегти ефективність та адекватність перекладу в умовах воєнного конфлікту. Крім того, стаття розглядає роль технологій у поліпшенні процесу перекладу медіа контенту та забезпеченні швидкості та точності у надзвичайних обставинах. Аналізуючи використання машинного перекладу та інших інновацій, проаналізовано як ці засоби можуть сприяти підтримці об'єктивності та достовірності інформації. Загалом, поставлено за мету висвітлити комплексність завдань перекладу медіа контенту під час воєнного стану та зробити внесок у вдосконалення методів, які дозволяють забезпечити найвищий ступінь об'єктивності та точності в умовах надзвичайних ситуацій.
Українська мова як рідна, успадкована та іноземна: зміст понять і принципи викладання
Зацікавлення у вивченні української мови постійно зростає. Сьогодні ми можемо окреслити три аудиторії, які вивчають мову: українці, діаспора, іноземці. Відповідно підходи до викладання мають бути різними. Тому у статті визначено зміст понять українська мова як рідна, українська як успадкована та українська як іноземна. Зосереджено увагу на змісті поняття «носій рідної мови» та його характеристиках. Схарактеризовано основні принципи та завдання сучасного уроку з української мови як рідної. Це розвиток умінь працювати з інформацією, створювати й аналізувати тексти, висловлювати власну думку. Також урок виконує виховну функцію, забезпечує засвоєння морально-етичних і психологічних принципів спілкування і співпраці тощо. Висвітлено традиційні та нетрадиційні методи викладання мови. Для викладачів мови як успадкованої цільовою аудиторією є білінгви, які, як правило, мають добрі усні навички володіння мовою, сформовані під впливом спілкування вдома або у громаді, а от навички читання і письма є недостатньо розвиненими. Тому основна увага викладача повинна бути зосереджена на розвитку саме навичок читання, зокрема розуміння змісту прочитаного тексту, та письма, вміння не тільки відтворювати тексти, а й складати їх. У навчанні варто застосовувати діяльнісний метод, диференційований підхід, поєднувати різні типи занять, а також взаємопов’язане навчання мови й культури. У цієї аудиторії виникають проблеми, пов’язані з інтерференцією. Також у статті висвітлено основні принципи і правила викладання мови як іноземної: роль мети іншомовця для вивчення мови, вибір методик викладання, в основі яких є комунікативний підхід, побудова курсів відповідно до рівнів володіння мовою, лінгвокультурологічний аспект тощо. Як приклад наведено Міжнародну літню школу україністики «Крок до України», організатором якої є Міжнародний інститут освіти, культури та зв’язків з діаспорою НУ «Львівська політехніка».
Мультимодальна реклама: семіотичний та когнітивно-прагматичний аспекти
Стаття присвячена аналізу мультимодальної реклами бренду Nokia у семіотичному та когнітивно-прагматичному аспектах. Метою статті є виявлення вторинних означуваних дискурсу бренду та особливостей їх актуалізації через вербальний, візуальний та аудіальний модучи реклами. Мета досягається вирішенням низки завдань: виявленням конотацій, пов’язаних із аудіальним модусом-рінгтоном як засобом інтертекстуальності; визначенням вторинних означуваних, актуалізованих візуальними метафорами; ідентифікацією інтерфейсу прагматичних і когнітивних параметрів у візуальних метафорах; обґрунтуванням ролі вторинних означуваних у конструюванні цільової споживчої ідентичності бренду Nokia. Виявлено, що ключовими вторинними означуваними, конститутивними для дискурсу бренду, є конотативні значення «самовираження», «натхнення» та «класика». Ці конотації, що втілюють мотиваційні потреби ідентичності цільового споживача Nokia, мають на меті витіснити основні значення, пов’язані з функціональним призначенням продуктів бренду як пристроїв мобільного зв’язку. Візуальні та вербальні образи класичної гітари та скрипки, а також слухове інтертекстуальне запозичення класичної мелодії в рінгтоні бренду використовуються для створення вторинних знаків, які метонімічно пов’язують бренд із класичною музикою та натхненням. Ці вторинні символи звертаються до двох типів споживчих ідентичностей: до тих, хто має мотиваційні потреби у самореалізації та творчості, і до тих, хто мотивований потребою у спадкоємності, традиціях і стабільності. Образи класичних музичних інструментів слугують вхідними джерельними просторами для візуальних метафор та інтертекстуальності, у брендах яких реконструюються вторинні означувані дискурсу бренду. Реконструкція означуваних здійснюється через дискурсивні імплікатури, які встановлюють кількість, прозорість, якість і когерентність інформації, порушених метафорами чи інтертекстуальністю як засобами, асоційованими з відхиленням від кооперативних максим. Відновлені імплікатури формують пропозиційно-локутивний зміст, який на стадії елаборації бренду у сценарій набуває іллокутивних сил непрямого комісивного акту – обіцяючи задовольнити мотиваційні потреби цільової аудиторії у самовираженні, спадкоємності та традиціях, та непрямого директиву – спонукаючи задовольнити такі мотиваційні потреби через придбання продукції бренду.
Підходи до оцінювання компетентності в письмовому перекладі
Актуальність. Важливим компонентом системи формування компетентності в письмовому галузевому перекладі є оцінювання рівня її сформованості, що має враховувати новітні напрацювання науковців, вимоги ринку праці та сучасні як міжнародні, так і вітчизняні освітні стандарти. Мета статті – проаналізувати підходи до оцінювання компетентності в письмовому перекладі і визначити ті, які відповідають оцінювання рівня сформованості компетентності в письмовому галузевому перекладі у студентів 4-го курсу спеціальності «Філологія». Автор застосовує такі теоретичні методи дослідження, як аналіз наукових праць із оцінювання перекладу та освітніх стандартів, а саме Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти і Проєкту PETRA-E, зіставлення, узагальнення і синтез їхніх основних положень для обґрунтування підходів до оцінювання компетентності в письмовому галузевому перекладі. Обговорення. Реалізація рівневого підходу здійснюється через визначення початкового і цільового рівнів володіння письмовим галузевим перекладом окремо для англійсько-української й українсько-англійської мовних пар та врахування дескрипторів глобальної шкали Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти в частині письмового перекладу тексту, модифікованих з урахуванням типів текстів, виду письмового перекладу (повного, фрагментарного, реферативного, анотованого) й інформаційно-технологічних умінь; а також компетентнісно-орієнтованих дескрипторів Проєкту PETRA-E, змінених згідно з особливостями галузевого перекладу, зокрема, термінологічними й предметними знаннями, навичками і вміннями. Підхід, орієнтований на процес, найкраще проявляється під час поточного контролю, метою якого є отримання зворотного зв’язку про ефективність засвоєння знань, формування навичок та розвитку вмінь. Він реалізується за допомогою таких методів, як контрольний лист та перекладацький аналіз тексту. Підхід, орієнтований на результат, передбачає оцінювання тексту перекладу за допомогою холістичного, аналітичних (власне аналітичного, еротологічного, на основі контрольного листа та нормо-орієнтованого) та комбінованого методів, вибір яких залежить від типу письмового перекладу, виду й мети контролю. Висновки. Оцінювання рівня сформованості компетентності в письмовому галузевому перекладі у студентів 4-го курсу спеціальності «Філологія» – це складний багатогранний процес, який базується на рівневому підході, а також на підходах, орієнтованих на процес і результат. Вони реалізуються з урахуванням модифікованих дескрипторів Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти й Проєкту PETRA-E, а також типу письмового перекладу, виду й мети контролю.