Науковий журнал «Гуманітарні студії: педагогіка, психологія, філософія»
ISSN 2706-9230 (Online), ISSN 2706-9222 (Print) Увага! Шановні автори! Зверніть увагу, що відтепер журнал «Гуманітарні студії: педагогіка, психологія, філософія» знаходиться на новому сайті! Відвідайте нас за новою адресою https://humstudios.com.ua/uk, щоб отримати доступ до найсвіжіших випусків, а також архівів видання. Науковий журнал «Гуманітарні студії: педагогіка, психологія, філософія» було створено завдяки об’єднанню «Наукового вісника НУБіП України. Серія: педагогіка, психологія, філософія» та «Наукового вісника НУБіП України. Серія: Гуманітарні студії». Ідентифікатор медіа R30-02291. Рішення Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення від 21.12.2023 р. № 1795, протокол № 31 Фахова реєстрація у МОН України: Накази № 1188 від 24.09.2020 та № 1290 від 30.11.2021 Категорія "Б", Галузі наук: Психологічні, Філософські, Педагогічні Спеціальність: 053 - психологія 033 - філософія 011 - освітні, педагогічні науки 015 - професійна освіта Тематика: Висвітлення результатів наукових досліджень у сфері педагогіки, психології та філософії Рік заснування: 2019 Засновник: Національний університет біоресурсів і природокористування України Періодичність: 4 рази на рік Мова видання: Українська, англійська Адреса редакції: 03041, Київ, вул. Героїв Оборони, 15 Телефон: (044)527-87-20 Індексується в наступних міжнародних наукометричних базах даних: Google Scholar AGRIS MIAR BASE Ulrichsweb WorldCat Головною метою журналу є сприяння розвитку наукових досліджень у сфері педагогіки, психології та філософії.
National University of Life and Environmental Sciences of Ukraine
Стосунки між правовласниками і користувачами регулюються на умовах ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства – Некомерційна – Поширення На Тих Самих Умовах 4.0 Міжнародна (CC BY-NC-SA 4.0):https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0/deed.uk Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див.The Effect of Open Access).
Законодавчі підстави політики національної ідентичності: мета, правова основа, основні завдання та принципи
Мета статті – аналіз законодавчих підстав політики національної ідентичності, які визначені у Законі України «Про основні засади державної політики у сфері утвердження національної та громадянської ідентичності» (далі – Закон). Результати дослідження засвідчили: єдність навколо загально-національних цінностей, подолання суперечностей соціокультурного, мовного та регіонального характеру, задекларовані у Законі як мета його реалізації, є нагально важливими й актуально можливими в Україні. Значна частина дотепер лояльних до ідей «русского міра» громадян України усвідомила, що на практиці для російської федерації знищення української ідентичності означає знищення українського народу або добровільну відмову цього народу від своєї національної самості, від власної окремішності з усіма наслідками, які з цього випливають (цілком очевидно, що головним наслідком за російським задумом, має бути припинення існування Української Держави). Наукова новизна дослідження полягає у вивченні законодавчих підстав політики національної ідентичності. На підставі аналізу Закону України «Про основні засади державної політики у сфері утвердження національної та громадянської ідентичності» систематизовано засади державної політики утвердження національної та громадянської ідентичності, виокремлено її базові принципи і нагальні завдання, досліджено нормативні визначення понять «українська національна ідентичність» та «українська громадянська ідентичність» в контексті теорії інклюзивної національної ідентичності. Висновки. Проаналізовано визначені в Законі законодавчі підстави політики національної ідентичності, засади державної політики утвердження національної та громадянської ідентичності, її базові принципи та нагальні завдання, окреслено шляхи її реалізації в сфері публічного управління. Обґрунтовано, що для українського суспільства єдність в усіх її колективних проявах є надважливою. Вона забезпечується зняттям суперечностей у суспільстві (соціокультурного, мовного, регіонального та ін. характеру) та дієвою реалізацією політики Європейської та Євроатлантичної інтеграції України.
Авторське право (c) 2024 Науковий журнал «Гуманітарні студії: педагогіка, психологія, філософія»
Формування екологічного світогляду в умовах Викликів воєнного стану та екоциду.
У сучасному науковому дискурсі характерним є існування двох взаємопов’язаних категорій. По-перше, це екологізація світогляду, яка передбачає зосередження більшої уваги на актуальних проблемах співіснування людини, суспільства та навколишнього середовища і при цьому не передбачає створення філософсько обгрунтованої моделі вирішення екологічної кризи та подолання таких однозначно негативних явищ як екоцид. По-друге, це власне екологічний світогляд як найвища властивість особистості, що виникає внаслідок її адаптації до навколишнього світу та являє собою систему знань про те, яке місце належить людині у взаєминах із природою. Екологічний світогляд таким чином виступає для людини внутрішнім планом дій який опирається на цінності, погляди, переконання, ідеї, судження та виявляється в активній діяльності суб’єкта. Підсилює актуальність екологічної проблематики широкомасштабна війна, яка не тільки несе низку екокатастроф не тільки на території України, а й поширюється далеко за її межі. У статті розглядається необхідність філософської рефлексії шляхів виходу із сучасної екологічної кризи через включення екологічної концепції у персоналістично зумовлену філософсько-антропологічну парадигму. Мета дослідження Формування екологічного світогляду в умовах викликів воєнного стану та екоциду. Методологія дослідження. Методологічною основою статті є біхевіористський, компаративістський та системно-структурний методи наукового знання. Наукова новизна. Елементами наукової новизни є, по-перше, подальший поглиблений розвиток філософських передумов формування екологічного світогляду з ознаками інтегральності, по-друге, особистісно зумовлений пошук усвідомленого шляху подолання сучасної екологічної кризи, по-третє, поетапне формування екологічного світогляду особистості, що включає зростання емпатії до природного середовища, осмислення можливостей відновлення природи внаслідок утилітарного підходу до її ресурсів. Висновок. Формування екологічного світогляду напряму залежить від вироблення водночас людиноцентричних та природоцентричних передумов партнерської взаємодії людина – природа та їх морально-етичного й аксіологічного наповнення. Диференціація понять «екологічний світогляд» та «екологізація світогляду» на теоретичному рівні сприяє імплементації ефективної моделі співпраці людства з навколишнім середовищем на практиці. Фіксація екологічнох злочинів проти природи в Україні внаслідок воєнного вторгнення рф має на меті привернути увагу міжнародного співтовариства до цих проблем, а також виробити ефективні механізми подолання завданої природу шкоди та унеможливити повторення алармічних сценаріїв розвитку взаємин людства із навколишнім середовищем у майбутньому.
Сучасна система освіти та міжкультурна комунікація
Стаття присвячена проблемі міжкультурної комунікації, яка розуміється як спілкування між людьми, які є представниками різних культур, розмовляють різними мовами. Міжкультурна комунікація постає як особливий процес спілкування, який має свої особливі характеристики та особливості прояву. Ґрунтовний аналіз міжкультурної комунікації вказує на те, що є різниця між втутрішньокультурною та міжкультурною комунікацією, яка має свою особливість, специфіку, структуру та інше. Доводиться, що однією з цілей сучасної системи освіти є формування в першу чергу міжкультурних компетентностей. Необхідність таких знань, вмінь та навиків комунікації визначено практичними потребами реального життя. Процеси демократизації суспільного життя, глобалізації, відкритість і доступність самих останніх досягнень світової культури дозволяють великій кількості людей дізнаватися багато нового про образи життя та поведінку інших народів. Формування міжкультурних компетентностей, є однією з головних цілей сучасної освіти. Саме система освіти має взяти на себе обов’язок позбавляти людей застарілих етноцентричних поглядів, замінюючи їх на нові, які більше відповідають реаліям сучасного відкритого світу. На це має бути направлена і політика сучасної української держави, яка прагне зайняти своє місце в європейському союзі.
Проблема універсальності сприймання руху та часу у творах мис-тецтва
У статті досліджено проблему універсальності сприймання руху та часу у творах образотворчого мистецтва. Сприймання творів мистецтва стосується не лише перцептивних процесів та когнітивної сфери людини, а становить особистісну та світоглядну проблему, оскільки пов’язано з системою сформованих стереотипів особистості – когнітивних фенотипів, що формуються в процесі життєвого та професійного досвіду. Традиційними поглядами на сприймання руху та його інтенсивності в образотворчому мистецтві, що тривалий час вважалися універсальними, було сприйняття напрямку руху зліва направо як більш природного і швидкого, а руху справа наліво відповідно як ускладненого, повільного й менш інтенсивного. Ці положення стали основою для експериментального дослідження сприймання руху та часу у творах мистецтва, в якому взяли участь дві групи респондентів. Експериментальна група (N=38) складалася з осіб, які не є близько знайомі з мистецтвом та правилами побудови композиції. Контрольна група (N=30) складалася зі студентів, які професійно вивчають мистецтвознавство та образотворче мистецтво. В якості експериментального матеріалу досліджуваним були запропоновані картини відомих художників, де переданий рух з певною швидкістю та інтенсивністю. Кожна картина була представлена в оригінальному та дзеркальному відображенні, де рух був відображений у зворотному напрямку. Результати дослідження були проаналізовані за допомогою статистичного тесту λ Колмогорова-Смирнова, що демонструє наявність або відсутність закономірностей у виборі досліджуваними номерів картин, які відповідають прямому чи зворотному руху на картині. За допомогою даного тесту також здійснено гендерне порівняння особливостей сприймання руху і часу у творах мистецтва. Результати експериментального дослідження ставлять під сумнів універсальність сприймання руху та часу в образотворчому мистецтві і потребують перевірки в подальших дослідженнях.
Ієрархія ідентичностей в сучасному гуманітарному дискурсі
Стаття присвячена проблемі ідентичності, аналізу різних типів ідентичності і їх взаємозв’язку, політиці ідентичності та її впливу на соціальну і політичну атмосферу в суспільстві. Метою статті є вивчення сучасного дискурсу проблем ідентичності, аналіз наповнення поняття ідентичність змістом, побудова смислового «ланцюгу» в ієрархії ідентичностей. Методи, які використовуються в статті, є такі: історичний, системний, дискурс-аналіз, компаративістський. В «результатах та обговоренні» наводяться позиції взаємовідношення різних типів ідентичності. Так, аналізується етнічна та національна ідентичності, де доводиться, що етнічна ідентичність має соціокультурну природу, а національна – політико-правову. В підрозділі «регіональна та цивілізаційна» наголошується на тому, що поняття регіональна та цивілізаційна ідентичності є парою біполярних категорій, які показують місце людини в часово-просторовому культурному та політичному континуумі. При розгляді громадянської та політичної ідентичності акцентується увага на їх тотожності та відмінностях, а також описуються різні ступені зрілості громадянської ідентичності: нормальна, деформована та дефіцітарна. У висновках підкреслюється важливість правильної політики ідентичності, яку має проводити держава. Пропонується такий ланцюжок в ієрархії ідентичностей: перша – індивідуальна, друга – регіональна, третя – етнічна, четверта – національна, п’ята – цивілізаційна. Взаємозв’язок ідентичностей є ансамблем, в якому кожна ідентичність може бути найважливішою в залежності від спрямувань особистості.
Аналіз репрезентації жінок у контенті українських медіа в умовах повномасштабної війни
Статтю присвячено актуальній проблемі гендерного дисбалансу у вітчизняних медіа. Попри те, що проблема має значний резонанс і в суспільній практиці, і в науковому дискурсі, за два роки повномасштабної війни ситуація щодо збалансованості контенту вітчизняних ЗМІ, репрезентації жінок у медіа залишається складною, має ознаки регресивної динаміки і потребує ретельного дослідження. Мета статті – проаналізувати особливості репрезентації жінок у контенті загальнонаціональних і гіперлокальних видань України в умовах повномасштабної війни. Основним методом для реалізації мети обрано порівняльний аналіз даних всеукраїнських моніторингів загальнонаціональних і гіперлокальних медіа за перший квартал 2024 року, аналіз наукових джерел з окресленої проблематики. Регулярний моніторинг медіа свідчить, що у національних і регіональних ЗМІ дедалі виходять матеріали з ознаками сексизму та гендерних стереотипів. Аналіз даних показав, що результати моніторингів мають певні відмінності за кількісними та якісними показниками. Зокрема, у моніторинговий період у загальнонаціональних медіа жінки були експертками в 17% матеріалів, героїнями – у 22,5% , в гіперлокальних ці показники є значно вищими й становлять 39,5% і 33,5% відповідно. Незважаючи на певні відмінності у даних, зумовлені різними підходами й методологіями досліджень, результати обох моніторингів свідчать про гендерний дисбаланс у вітчизняних ЗМІ на користь чоловіків, особливо у висвітленні теми війни, а національний медіаландшафт характеризують опосередкованим відображенням уже наявної в суспільстві гендерної нерівності. Це потребує ґрунтовного вивчення різних аспектів означеної проблеми: соціального, історичного, психологічного тощо і становить перспективний напрям подальших досліджень.
Баготовимірність моделей посттравматичного зростання в психо-логічній реабілітації ветеранів російсько-української війни
У статті аналізуються застосовані під час проведення психологічної реабілітації ветеранів моделі та підходи посттравматичного зростання (ПТЗ). Посттравматичне зростання (ПТЗ) – це позитивні психологічні зміни, що відбуваються в результаті психологічного переопрацювання досвіду важких життєвих обставин. Моделі ПТЗ допомагають зрозуміти, як люди можуть знаходити сенс та сили у своїх досвідах травм. Існує кілька ключових моделей, які часто використовуються у психологічній реабілітації ветеранів. Здійснений аналіз існуючих моделей посттравматичного зростання, як ефективного інструменту при проведенні психологічної реабілітації ветеранів російсько-української війни, розширює бачення теоретичних моделей ПТЗ та дає можливість фахівцям розширити базис психологічних інтервенцій в реадаптації ветеранів, переході їх від військового та цивільного життя та адаптації отриманого власного досвіду для життя в родині. Психологічний супровід ветерана, що пройшов через важкі бойові дії і повернувся додому з почуттям втрати і безпорадності, вимагає від сучасного психолога усвідомлення рівня власної підготовки та володіння мультимодальним підходом в даній діяльності. Застосовуючи одну із адаптованих моделей до випадку клієнта-ветерана психолог зможе допомогти йому визначити нові можливості для розвитку, знайти сенс у своєму досвіді та теперішнім життям, посилити зв'язки з родиною та друзями, а також зміцнити духовні основи свого життя. В статті подається на розгляд моделі ПТЗ: R.G. Tedeschi та L.G. Calhoun функціонально-дескриптивна, як основна модель; особистісно-центрована модель S. Josef; модель М.Christopher біопсихосоціальна; психолого-філософська модель R. Papadopulos та інші. А також розглянуті варіації копінг-стратегій як моделей ПТЗ. Окреслено ряд поглядів стосовно можливостей впровадження теорії ПТЗ у психологічний супровід та у впровадження психологічної реабілітації військових, ветеранів, учасників бойових дій тощо.
Розвиток саморегуляції в юнацькому віці засобами онлайн та офлайн тренінгу
Сучасне юнацтво стикається з низкою складних завдань, які є невід’ємними атрибутами їхнього життя: вимоги навчання та професійного зростання, виклики особистого самовдосконалення, встановлення балансу між кар’єрою та особистим життям, відокремлення від батьківського впливу. В умовах постійного дефіциту часу та ресурсів перед ними постає ключове завдання – збереження високого рівня продуктивності в усіх сферах життя, уникаючи вигорання. Вирішенню цієї проблеми може сприяти оволодіння навичками саморегуляції, які допоможуть юнакам та юначкам впоратися зі стресом, ефективно розподілити час та ресурси, і забезпечити гармонію між різними сферами їхнього життя. Дослідження пов’язане з теоретичним аналізом проблеми саморегуляці, визначенням ефективності її розвитку у юнаків засобами психологічного тренінгу в онлай та очному форматах. Методи. Для розв’язання поставленої мети нами був використаний комплекс методів: теоретичні – аналіз, синтез, узагальнення психологічної літератури; емпіричні – спостереження; психодіагностичні – опитувальник «Стиль саморегуляції поведінки» В.І. Моросанової; методи математичної статистики – кутове перетворення Фішера. У дослідженні брали участь 36 осіб віком від 18 до 25 років. Результати емпіричного дослідження особливостей розвитку саморегуляції в юнацькому віці показали вищу ефективність розвитку саморегуляції юнаків засобами офлайн тренінгу. Перспективи подальших розробок вбачаємо в дослідженні компоненітв саморегуляції, вивченні вольової саморегуляції.
Вплив медіа на масове сприйняття та психологічний стан громадян
В наш час стрімкий розвиток технологій сприяв швидкому поширенню використання соціальних мереж серед громадян різних країн. Це докорінно змінило те, як люди взаємодіють і спілкуються між собою, як отримують інформацію. Водночас довіра людей до різних медіа та їх використання може вплинути на їхній емоційний та психологічний стан. Мета дослідження – провести оцінку впливу медіа на масове сприйняття та психологічний стан громадян. Враховуючи величезний вплив, який медіа мають на суспільство, вкрай важливо зрозуміти психосоціальні механізми, за допомогою яких символічна комунікація впливає на людське мислення, сприйняття та поведінку. Визначено, що традиційні медіа (інтернет-ресурси, соціальні мережі, телебачення, газети, журнали тощо) стали важливим каналом для отримання інформації. Результати демонструють вплив контенту новин на настрої та думки національної аудиторії. Саме тому сучасне суспільство черпає всі нові тенденції, моду та примхи із медіа. Встановлено, що медіа суттєво впливають на поведінку людей у суспільстві. Крім позитивних наслідків для бізнесу, політики та суспільства, існують і деякі негативні, такі як кібербулінг, проблеми з приватним життям та фейкові новини. Засоби масової інформації (ЗМІ) використовуються для соціального втручання, щоб поширювати інформацію та змінювати соціальну поведінку. Це просоціальний ефект медіа. Існує чіткий зв'язок між переглядом насильницьких відео в ЗМІ та тенденцією до зростання насильства, агресії серед друзів, рідних та інших людей. Люди, які багато дивляться телевізор, схильні переоцінювати кількість насильства та злочинів, що відбуваються у світі. Отже, встановлено, що, медіа мають дуже великий вплив на зміну поточної та соціально-психологічної частини суспільства. В свою чергу, ця зміна спричиняє рух, який можна виявити і спрямувати в позитивному або негативному напрямку.
Роль соціального інтелекту в менеджменті
Стаття присвячена дослідженню питання про роль соціального інтелекту в менеджменті як одного із шляхів підвищення ефективності діяльності як окремих працівників, так і організаційної структури в цілому. Встановлено, що рівень соціального інтелекту впливає на побудову більш ефективної системи менеджменту в організації, що сприяє підвищенню результативності її функціонування. Також визначено, що рівень соціального інтелекту впливає на професійну успішність працівників, що в результаті також має позитивний вплив на ефективність діяльності організації.
Проблеми ідентичності під час національно-патріотичного виховання: історичний аспект та сучасні виклики
У статті висвітлюється поняття “ідентичності” як однієї зі складових національно-патріотичного виховання, яка виступає в ролі цінності. Термін “ідентичності” нерозривно пов’язане з історичним розвитком суспільства. Мета дослідження - проаналізувати теоретичне значення поняття “ідентичності”, а також її різновиди; зосередити увагу на терміні “національна ідентичність”, що впливає на її формування. Встановлено, що ідентичність - це соціальний феномен. Також розкрито різницю між етнічною та національною ідентичністю. Обґрунтовано, що історичне минуле, культура та релігія є невід'ємною частиною у процесі формування ідентичності; підкреслено важливість та вплив глобалізації на ідентичність, її еволюція або ж деформацію.
Культура орієнтування в контексті побудови суспільства 5.0
Метою дослідження став аналіз розвитку освітньої політики, що має сприяти суттєвим соціальним покращенням, і все ще залишається основною проблемною сферою в більшості демократичних суспільств. У статті йдеться про освітні заклади та, зокрема, їх керівників, які мають протистояти викликам освіти в ХХІ столітті. Зазначено, що освітні заклади мають перетворитися на інституції для сприяння внутрішнім змінам, стимулювання соціальних перетворень і підготовки студентів до активної участі у все більш різноманітних, складних і динамічних спільнотах. Зосереджено увагу на освітніх менеджерах та лідерах, які мають бути агентами змін, громадськими лідерами та промоутерами соціального розвитку, виконуючи роль провідників, зокрема в рамках моделі п’ятикомпонентної спіралі і досягнення Цілей Сталого Розвитку ООН. Статтю присвячено аналізу феномена провідництва як нового етапу розвитку лідерства майбутніх менеджерів освіти в умовах побудови Суспільства 5.0. Отримані результати демонструють необхідність синергетичного моделювання концепції та програм розвитку культури провідництва у майбутніх менеджерів освіти, з включенням до «орбіти» цієї підготовки цілей сталого розвитку, досягнення соціальної справедливості, трансляції знань та інновацій у суспільстві, зміцнення основ м’якої сили країни на основі трансформаційного лідерства та глибокої усвідомленої особистої мотивації. Практична значимість дослідження полягає у можливості застосування викладених висновків та рекомендацій у процесі оптимізації вузівської підготовки майбутніх менеджерів освіти.
Змістові аспекти програм підготовки перекладу в університетах ки-таю
Статтю присвячено проблемі підготовки перекладачів у закладах вищої освіти Китайської Народної Республіки. Програми підготовки перекладачів пропонують політехнічні, загальноосвітні та мовні університети. Констатовано, що у Китаї навчання перекладу на рівні магістратури ведеться не тільки в мовних вузах, а й у галузевих університетах. Розглянуто систему вимог до змісту бакалаврських і магістерських програм. Встановлено, що підготовка перекладачів у бакалавраті складається з двох етапів: базовий і етап професійного навчання. Програми підготовки перекладачів мають однакову структуру на обох етапах, але відрізняються за змістовим наповненням структурних компонентів, якими є такі: теорія, письмовий переклад, усний переклад, інструменти перекладача, культурна грамотність. Виокремлено основні компетентності, необхідні для здобуття ступеня магістра за фахом перекладу: мовна компетентність, перекладацька компетентність, компетентність міжкультурної комунікації, компетентність набуття енциклопедичних знань, компетентність роботи в команді. На базовому етапі основна увага приділяється формуванню у студентів академічного стилю і правильних методів навчання, розвитку базових білінгвальних навичок. На етапі професійної освіти основна увага приділяється розвитку у студентів практичних навичок усного та письмового перекладу. У результаті професійної перекладацької підготовки фахівець з перекладу повинен уміти перекладати тексти різних жанрів, професійно використовуючи принципи та прийоми перекладу; вміти перекладати китайською мовою тексти в різних галузях, таких як політика, економіка, автомобілебудування, бізнес, медицина, а також вміти перекладати іноземними мовами тексти в суміжних областях. Визначено, що для більш повного задоволення актуальних потреб суспільства у кваліфікованих перекладачах, університети створюють професійні курси на науковій основі. Такими курсами є, зокрема, технічний переклад, інструменти перекладача, культурологічні курси.
Розвиток і реалізація лідерського потенціалу жінки у волонтерській дія-льності
В умовах тотальних суспільних трансформацій і перетворень в Україні, ситуації невизначеності і нестабільності, зовнішніх і внутрішніх викликів, які постали перед нашою державою та її громадянами, нового змісту і особливого значення набуває проблема волонтерства як організованої альтруїстичної діяльності, у якій консолідуючу організуючу роль відіграє жінка-лідер, особистість якої окреслюється такими особистісними якостями, як авторитетність, здатність організувати і повести за собою, спроможність приймати рішення в екстремальних ситуаціях і брати на себе відповідальність за їх результати і наслідки, мобільність, відкритість, рішучість, комунікабельність. У статті узагальнено підходи до визначення феноменів «лідерство», «волонтерство», визначено функціональні особливості волонтерського руху в Україні в умовах повномасштабного вторгнення та військового стану, окреслено роль та особливості розвитку і реалізації потенціалу жінки-лідера у волонтерській діяльності.
Потреби і проблеми ветеранів/ок війни та захисників/ць в Україніі в умовах воєнного стану
У статті розглянуто проблеми і потреби, які виникають у ветеранів/ок війни та Захисників/ць України при поверненні до цивільного життя. За результатами соціологічних досліджень, проведених останнім часом в Україні, найбільше проблем у ветеранів/ок виникає отриманням статусу учасника/ці бойових дій та/або особи з інвалідністю внаслідок війни., Це насамперед, пов’язано із збільшенням кількості військовослужбовців і добровольців, які мають право на відповідний статус, і зі збільшення звернень щодо їхнього оформлення.. Досить гостро є проблема з проходженням військових медичних комісій, що пов’язано з бюрократією, великою кількістю документів, необхідністю їхнього постійного переоформлення через невідповідність форм тощо. Також ветерани/ки, які повернулися із зони бойових дій, потребують медичної допомоги, оздоровлення та фізичної реабілітації, фахової психологічної допомоги. Одним із проблемних питань є низький рівень обізнаності військовослужбовців щодо гарантованих державою соціальних пільг та допомог, механізмів їх отримання, допомоги з працевлаштування та пошуку роботи, у відкритті власної справи, професійної психологічної допомоги. Наразі ветерани/ки не замислюються про подальше працевлаштування або мають сумніви, що взагалі зможуть працювати через проблеми із здоров’ям, каліцтво. Проте питання працевлаштування ветеранів/ок в подальшому, після закінчення війни, стануть нагальними для України. Одним із проблемних питань, що потребує вирішення: певні стереотипи, що існують у роботодавців щодо ветеранів/ок (неврівноважений психічний стан, неконтрольовані емоції, проблеми зі здоров’ям тощо). Одним із шляхів вирішення означених проблем є запровадження у територіальних громадах інституту менторів (консультантів) для військовослужбовців, які будуть інформувати та надавати консультації з оформлення офіційного статусу та отримання гарантованих державою пільги, соціально-психологічних та соціально-економічних послуг. Причому забезпечувати менторство/консультування військовослужбовців потрібно не лише за місцем їхнього перебування після демобілізації, а й за місцем проходження військової служби.
Сутність та структура готовності майбутніх бакалаврів з професійної освіти аграрного профілю до використання smart-комплексів у професійній діяльності
У статті представлено узагальнену характеристику результатів дослідження із визначення сутності, змісту та структури готовності майбутніх бакалаврів зі спеціальності 015 «Професійна освіта» (спеціалізація 015.37 «Аграрне виробництво, переробка сільськогосподарської продукції та харчові технології») до використання SMART-комплексів у професійній педагогічній діяльності. Висвітлено аналіз результатів досліджень з проблеми визначення змісту готовності особистості. Охарактеризовані основні складові готовності особистості до професійної педагогічної діяльності. Визначено «готовність майбутніх бакалаврів з професійної освіти аграрного профілю до використання SMART-комплексів у професійній діяльності» як сформований стан психічних, фізичних та емоційних процесів педагога, які забезпечують його ефективну освітню роботу, що відбувається на основі використанням SMART-комплексів під час організації освітнього процесу у підготовці кваліфікованих кадрів для аграрного виробництва і харчових технологій. Встановлено готовність фахівців як складне різнорівневе та багатокомпонентне психічно-динамічне утворення. Охарактеризовано зміст та структуру готовності фахівця як своєрідне об’єднання взаємозалежних мотиваційних, рефлексивних, когнітивних та діяльнісних компонентів. Визначено здатності особистості до організації освітнього процесу та роботи в аграрному виробництві і харчових технологіях з використанням SMART-комплексів як складові готовності фахівців з професійної освіти до професійної педагогічної діяльності. Запропоновано узагальнену схему походження складових результатів навчання майбутніх бакалаврів з професійної освіти аграрного профілю до використання SMART-комплексів у професійній діяльності.
Підготовка майбутніх лікарів ветеринарної медицини до англомовного професійного спілкування засобами ситуаційних завдань
У статті розглянуті можливості та ефективність використання методу вирішення професійних ситуацій у процесі підготовки майбутніх лікарів ветеринарної медицини до професійної англомовної комунікації. Обґрунтовано доцільність формування фахової комунікації у майбутніх фахівців ветеринарної медицини. З’ясовано суть іншомовної професійної комунікації, яка є невід’ємним складником професійної компетентності сучасного фахівця. Наголошується, що потужний потенціал для розвитку професійної англомовної комунікації має застосування професійних ситуацій – ситуаційних завдань чи проблем, з якими ветеринарний лікар може зіштовхнутися у своїй практиці. Ситуаційні завдання спрямовані на реалізацію таких функцій, як організація пізнавальної та самостійної діяльності, результативна та корекційна функції. Схарактеризовано вимоги до ситуаційної задачі: реальна професійна ситуація; професійний конфлікт, що виникає (спірне питання), напруженість ситуації (можливо, терміновість вирішення), складність і багатозначність проблеми, чіткість опису суб'єктів проблеми або ситуації, багатоваріантність рішень, умови-обмеження. Запропоновано приклади професійних ситуацій, які можуть використовуватись у підготовці до професійної англомовної комунікації майбутніх лікарів ветеринарної медицини на заняттях з англійської мови. З’ясовано, що використання ситуаційних завдань розвиває фахові англомовні комунікативні навички і вміння під професійним кутом зору сприймати вербальну інформацію, самостійно осмислювати, приймати рішення та визначати оптимальні шляхи його реалізації.
Громадянська позиція університетів: Інклюзивне лідерство – драйвер згуртованого суспільства
Проаналізовано практичні аспекти забезпечення громадянської позиції університетів. Концепції інклюзивного лідерства як двигуна згуртованого суспільства викликають захват. Проаналізовано основні парадигми організації психолого-педагогічного процесу відповідно до порушеної проблеми, що дало змогу визначити його принципові позиції у сфері інклюзійної освіти. У роботі підкреслено важливість і необхідність вивчення та впровадження прогресивного світового досвіду у сфері інклюзії. Мета і методи. Мета полягає в теоретико-методологічному аналізі, розробці та реалізації програми формування громадянської позиції університету з урахуванням інклюзивного підходу до прийняття рішень. Задля досягнення поставленої мети із завданнями було застосовано комплекс взаємодоповнюючих методів: теоретичні методи: (аналіз, синтез, порівняння, узагальнення) використовувалися для з’ясування стану проблеми; емпіричні (пряме та опосередковане спостереження, стандартизоване анкетне опитування, напівстандартизовані індивідуальні інтерв’ю), психодіагностичні методи та техніки дослідження; cтатистичний аналіз. Результати та висновки. Визначено актуальні проблеми ролі університетів у суспільстві, стратегії формування їх стратегій впровадження інклюзивного підходу до прийняття рішень, сприяння розвитку кар’єри студентів, інтернаціоналізації освіти тощо. Визначено також перспективи формування громадянської позиції університетів щодо інклюзивного лідерства як рушія згуртованого суспільства.
Актуалізація професійної підготовки майбутніх соціальних працівників до роботи із військовослужбовцями і членами їх сімей
У статті подано результати онлайн опитування здобувачів НУБіП України щодо усвідомлення студентами закладу вищої освіти проблем та потреб військовослужбовців. До опитування залучено 585 респондентів, із числа здобувачів денної форми навчання. Результати опитування свідчать, що більшість студентів у своєму близькому оточенні мають військовослужбовців/ветеранів/часників бойових дій. На думку студентів військовослужбовці/учасники бойових дій/ветерани найчастіше стикаються із психологічними проблемами спровокованими участю у бойових діях. У військовослужбовців/ учасників бойових дій, що навчаються, найпоширенішими проблемами є: неможливість поєднувати навчання зі службою в ЗСУ; неповага з боку оточуючих; психологічні порушення, пов’язані з війною; не розуміння та не прийняття оточуючими; труднощі з адаптацією до цивільного життя. На переконання студентів вирішувати проблеми військовослужбовців/ учасників бойових дій, що навчаються повинні: Міністерство освіти і науки України; ректор; проректори; громадські і благодійні організації та ін. Аналіз навчальних планів підготовки здобувачів спеціальності 231 «Соціальна робота» засвідчив, що лише на кількох програмах передбачений освітній компонент, що безпосередньо готує до психосоціальної роботи із військовослужбовцями і членами їх сімей, а саме: «Соціально-психологічне консультування військових та їх сімей» (6 кредитів, бакалаврський рівень, Національний університет біоресурсів і природокористування України); «Соціальна робота з військовослужбовцями та членами їх сімей» (3 кредити, бакалаврський рівень, Волинський національний університет імені Лесі Українки); «Військова соціальна робота» (3 кредити, магістерський рівень, Києво-Могилянська академія).
Зміст та структура поняття «ціннісний світогляд студентів соціономічних професій університетів наук про життя»
У статті здійснено визначення змісту та структури поняття «ціннісний світогляд студентів соціономічних професій університетів наук про життя». Зазначається, що світогляд є сукупністю поглядів, оцінок, принципів, які загального розуміння світу і місце (призначення) в ньому людини. Для світогляду принциповим є перехід знань у переконання, спосіб життя і норми поведінки. Він забезпечує виконання найважливіших функцій в житті людини, становить основу життя. Світогляд є механізмом перетворення знань і почуттів у переконання, від яких залежить поведінка. Використовувалась низка методів, зокрема аналізу та синтезу підходів (конфігураційного та синергетичного). Авторка трактує ціннісний світогляд студентів соціономічних професій університетів наук про життя як систематизований комплекс уявлень, оцінок, установок, що забезпечують цілісне бачення навколишнього світу, свого місця в ньому, з власною життєвою позицією та відповідними її діями. Окреслюється структура світогляду за: досвідом, на основі якого формується світовідчуття як основа світогляду; знання, на основі яких формується світорозуміння; мета; цінностями (щастя, любов, істина, добро, краса, свобода тощо), що є в основі переконань, ідеалами людини. Звертається увага, що сукупність цінностей визначає зміст та структуру світогляду. Вона містить: систему аксіологічних знань; ціннісні погляди та переконання, що спричиняють мотиви поведінки студентів; ціннісні ідеали, що спричиняють розвиток особистості як активного суб’єкта соціуму; критерії ціннісної оцінки навколишнього світу. Наголошується можливість представлення структури ціннісного світогляду студентів соціономічних професій університетів наук про життя як сукупність об’єктивних (до них слід віднести знання) і суб’єктивних (переконання, ідеали) елементів, кожен з яких має цілком певне функціональне призначення. Звертається увага на зумовленість ціннісного світогляду студентів поєднанням інтелектуально-розумового компоненту з чуттєво-емоційним. Тому він містить спонукання до дій, що надає йому переконливості. Виявляється на таких рівнях досконалості (зрілості) – світовідчуття, світосприйняття, світорозуміння. Перспективу подальших наукових пошуків авторка вбачає в узагальненні національного та зарубіжного досвіду формування ціннісного світогляду студентів соціономічних професій університетів наук про життя, визначенні методологічних засад цього процесу.
Актуальні тенденції управління освітою майбутніх спеціалістів у вищих політехнічних коледжах Китаю
У статті на основі аналізу наукових джерел виокремлено, схарактеризовано та систематизовано такі актуальні тенденції управління освітою майбутніх спеціалістів у вищих політехнічних коледжах Китаю: розробка та уведення інноваційних моделей управління освітою засобами ІКТ; нормативно-правове забезпечення, імплементація та контроль фінансово-інвестиційного складника управління освітою майбутніх спеціалістів у вищих політехнічних коледжах Китаю як контролю за обліком, збереженням та примноженням фондів; набуття керівниками політехнічних коледжів Китаю навичок стратегічного мислення для впровадження інноваційних, особистісно орієнтованих концепцій управління освітою майбутніх спеціалістів; створення системи стимулювання та підтримки творчо обдарованих викладачів та студентів для підвищення їхньої компетентності та конкурентноспроможності; реалізація ідеї позитивного управління освітою майбутніх спеціалістів у політехнічних коледжах Китаю в умовах нинішньої світової психоемоційної кризи – важлива тенденція та стратегія, яку можуть запозичити для впровадження заклади вищої освіти інших країн; організація чіткого контролю за якістю здійснення викладацької діяльності молодими викладачами; управління функціональністю кампусів; посилення зовнішнього нагляду за політехнічними коледжами, зокрема приділення уваги контролю за управлінням освітою засобами ІКТ. Акцентовано, що такі актуальні тенденції стосуються як зовнішнього, так і внутрішнього, як вертикалі, так і горизонталі управління освітою майбутніх спеціалістів у вищих політехнічних коледжах Китаю. Зазначено, що бракує досліджень порівняльної характеристики управління освітою майбутніх спеціалістів у вищих політехнічних коледжах Китаю та України.
Підвищення кваліфікації як складова безперервної освіти
У статті розглядається процес підвищення кваліфікації як важлива складова безперервної освіти, особливо у контексті сучасних українських досліджень та публікацій. Аналіз сучасних досліджень показує, що в Україні приділяється велика увага професійному розвитку. Українські вчені наголошують на необхідності адаптації освітніх програм до сучасних викликів, а онлайн-навчання та дистанційні курси стають важливими інструментами, що забезпечують доступність освіти. Приклади успішних програм підвищення кваліфікації включають діяльність Національної академії педагогічних наук України та Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Державна підтримка відіграє важливу роль, забезпечуючи фінансування та створення необхідної інфраструктури. Ці зусилля сприяють підвищенню якості освіти та професійної підготовки фахівців, що покращує конкурентоспроможність української економіки на глобальному рівні.
Історико-генетичне узагальнення ідей формування якостей лідерства служіння
У статті розкривається генеза ідей формування лідерства служіння на різних етапах розвитку людської цивілізації та аналізуються найсучасніші праці присвячені підготовці лідерів, як українських, так і зарубіжних авторів. Акцентується, що з появою держав Стародавнього Сходу древні мислителі підкреслювали, що справжній лідер пізнав правду і неправду, навчає підданих та керує ними з доброзичливих мотивів. У добу Античності вважалося, що на гребні хвилі завжди будуть люди розумні і знаючі, а щастя можна досягти, якщо царі і владики стануть благородно і наполегливо філософствувати. Стверджується, що у контексті Римської педагогічної традиції важливою складовою змісту підготовки лідерів було формування ораторських вмінь. Підкреслюється, що у період Середньовіччя звертали увагу на формуванні духовних якостей, моральних навичок, вірі у Бога лідера та дотриманні ним Заповідей Божих. При цьому наголошується, що у добу Відродження відбувся поворот до принципів та ідеалів античної культурної спадщини, а в Новий час і добу Просвітництва засуджувались феодальні відносин, церква та абсолютизм, у вихованні лідерів пропагувалися ідеї едукаціонізму і філантропізму. Зазначається, що у Новітній час мислителі здійснювали пошуки нових підходів, концепцій формування якостей лідерства служіння у руслі реформаторської педагогіки, руху нової школи, яка була створена елітою для підготовки керівників промисловості. У той же час, відмічається, що у Незалежній Україні питанням формування лідерських якостей приділялась значна увага у руслі педагогіки, психології, лідерології, мегнеджменту, історії, соціальної психології.
Формування риторичної культури здобувачів освіти під час дистанційного навчання в аспірантурі
Стаття присвячена визначенню та обгрунтуванню педагогічних умов формування риторичної культури здобувачів освіти під час дистанційного навчання в аспірантурі. Звертається увага на актуальність формування риторичної культури аспіранта як складової його професійної культури. Автором порівнюються та аналізуються підходи сучасних вчених щодо розуміння «риторичної культури». Висловлюється позиція щодо риторики як науки про застосування оптимальних способів підготовки та виголошення ораторської промови з метою певного впливу на аудиторію. Характеризуються категорії логос, етос, пафос, топос, через які реалізується риторика як мистецтво переконання. Описується дистанційне навчання. Наводяться різні підходи до його визначення. Як його суттєва характеристика вказується взаємодія під час навчання, коли час на самостійну роботу з матеріалом, консультаційні заходи тощо виділяється окремо. До труднощів дистанційного навчання віднесено такі: потребу у надійному технічному оснащенні (як переконує практика, не завжди є можливість забезпечити цю потребу, особливо – з боку здобувачів освіти); потребу у високому рівні педагогічної майстерності педагогів, що містить два аспекти: перший, технічний, цифрова грамотність педагогів, другий, морально-психологічний, здатність працювати в умовах відсутності емоційної та психологічної комунікації зі здобувачами. Визначено та обґрунтовано такі педагогічні умови формування риторичної культури здобувачів освіти під час дистанційного навчання в аспірантурі: спрямованість змісту освітнього процесу в аспірантурі на формування риторичної культури здобувачів освіти; використання інтерактивних методів (риторичних технік та вправ, рольових ігор) під час дистанційного навчання в аспірантурі; організаційне та технічне забезпечення оптимального розподілу у форматі змішаного навчання (поєднання традиційної очної та дистанційної форми), підтримання наочності в освітньому процесі; урахування психологічних механізмів формування риторичної культури здобувачів освіти під час дистанційного навчання в аспірантурі. Реалізація цих умов передбачає здійснення педагогічних заходів із використанням відповідних форм, методів та засобів. Автором звертається увага на те, що ефективними для формування риторичної культури аспірантів під час дистанційного навчання формами навчання є індивідуальні (консультації, самостійна робота, індивідуальні завдання, творчі проекти, виконання рефератів і науково-дослідних робіт) та групові (лекції, семінари, практикуми, тренінги, дискусії, конкурси, тематичні зустрічі).
Сутність поняття «біоетичні погляди студентів майбутніх ветеринарів»
У статті здійснено аналіз ключових понять дослідження, зокрема «біоетика», «біоетичні принципи», «біоетичні правила», «біоетичні погляди студентів майбутніх ветеринарів». Не зважаючи на те, що поняття «біоетика» введено до наукового обігу ще в 1971 році на сьогодні у вітчизняній науковій літературі висвітлено недостатньо. Аналіз та інтерпретацію даного поняття дозволяє тлумачити його як науку, що вивчає моральні засади співжиття людини із усім живим, у тому числі з тваринами. У ході дослідження виокремлено основні біоетичні принципи в контексті досліджуваної проблеми, зокрема: життя як найвища цінність; любов та турбота до всіх проявів життя, справедливість, автономія, відповідальність за природу, гуманне ставлення до тварин. У статті вмсвітлено основні правила, якими має користуватися біоетичні особистість (за Г.Губенко), а саме: 1) Я визнаю необхідність прийняття невідкладних заходів у світі, що знаходиться у кризовій ситуації; 2) Я приймаю той факт, що виживання і розвиток людства у майбутньому значною мірою залежить від сьогоднішніх планів і діяльності людини; 3) Я визнаю унікальність кожної особистості; 4) Я приймаю неминучість деяких людських страждань; 5) Я підтверджую своє благоговіння перед життям. Аналіз та узагальнення результатів дослідження дає можливість визначити поняття «Біоетичні погляди студентів майбутніх ветеринарів» як систему знань про біоетичні принципи, правила та цінності, які формуються у здобувачів під час їх професійної підготовки, та які виражають їх ставлення до усього живого та будуть реалізуватися у майбутній практиці для вирішення етичних дилем, пов’язаних із життям та здоров’ям тварин.
Вимоги сучасного міжнародного ринку праці до фахівців електротехнічних спеціальностей
У статті з’ясовано сутність, провідні функції та моделі сучасного міжнародного ринку праці, що в контексті його попиту дало змогу розкрити особливу значущість професійної підготовки висококваліфікованих фахівців для електротехнічної галузі. Згідно з аргументованим твердженням про те, що електротехніки працюють у зоні підвищеної відповідальності, вмотивовано необхідність у системі політехнічної освіти змістити акцент зі здобуття відповідної кваліфікації на формування професіоналізму, оскільки це є критично важливим для забезпечення якості і надійності виконання трудових завдань в електротехнічній сфері. З опорою на професіограму електротехніка як комплексного інструменту для всебічного опису вимог до професійних і особистісних якостей фахівця, визначено номенклатуру його міждисциплінарних знань, умінь і навичок, що є основою для успішного виконання завдань у межах специфічного функціонального трудового комплексу з його управлінським, організаційним і технічним складниками. З акцентом на широку семантику категорії «техне» підкреслено особливу значущість технічної вправності сучасного електротехніка, що в умовах соціально-технологічного розвитку та цифровізації набуває трансфесійного контексту. Доведено, що саме через цю обставину попит сучасного міжнародного ринку праці переважно зорієнтований на трансфесійну майстерність техніка-електрика, тобто його вміння виконувати широкий спектр спеціалізованих видів діяльності, що виходять за межі базових професійних функцій. Зважаючи на це, парадигма неперервної освіти фахівців електротехнічної галузі неодмінно має оперувати новітніми вимогами щодо оволодіння ними сукупністю необхідних і достатніх мультидисциплінарних знань, формування гнучкого мислення та здатності до успішного розв’язання комплексних проблем на засадах творчого підходу й готовності до співпраці з іншими людьми та системами штучного інтелекту.
Особливості дистанційного викладання дисципліни «ґрунтознавство з основами геології» для студентів агрономічної спеціальності
У статті досліджено питання організації вивчення дисципліни «Ґрунтознавство з основами геології» студентами І курсу ООС «Бакалавр» за спеціальністю 203 – садівництво, плодоовочівництво та виноградарство в системі дистанційного та змішаного навчання. Мета дистанційного навчання – надати можливість отримати знання всім, хто бажає отримати професію чи підвищити свою професійну кваліфікацію. Зміна спрямованості навчального процесу та основних підходів до методики викладання в Україні зумовлена впливом соціально-політичних факторів, до яких введено в країні воєнний стан, стрімке поширення коронавірусної інфекції та відповідні обмеження, викликані цими подіями. Специфіка викладання всіх вузькопрофільних дисциплін, у тому числі й «Ґрунтознавства з основами геології», потребує спеціальної термінології, лексики для її функціонування. Актуальність даної теми має місце в сучасному освітньому середовищі, адже якісне викладання дисциплін неможливе без використання засобів і можливостей, які надають Інтернет та комп’ютерні технології. Окреслено переваги та недоліки дистанційного навчання викладачів та студентів у контексті впровадження технології e-learn. Представлені матеріали для заповнення лекційної, лабораторної, самостійної частин курсу «Ґрунтознавство з основами геології». Подано тематику лекційної частини курсу та тематику лабораторних робіт. Обговорюються питання специфіки засвоєння лабораторного практикуму з курсу за змішаною формою навчання, оскільки здобувач не завжди може мати можливість проводити лабораторні дослідження під час дистанційного навчання. Окремі лабораторні роботи вимагають безпосередньої участі як викладача, так і студента. Подано структуру курсу, особливості роботи з курсом.
Історико-генетичний аналіз ідей формування національної самосвідомості студентів
Проблема пошуку власної автентичності є актуальною не тільки для України, а й для всіх націй і країн. Збереження цілісності держави та її зміцнення, розвиток громадянських зв’язків, розбудова громадянського суспільства належить до фундаментальних інтересів нашої держави. Саме тому питання формування ціннісної сфери особистості, її національно-культурної ідентичності, національного самовизначення є життєво важливим. Основою національної свідомості є національна самосвідомість, тобто оцінювання себе кожним членом суспільства як частинки свого народу, своєї нації, свого етносу. Власну державу, власну націю створює і плекає її народ. Саме тому першочерговим завданням процесу виховання особистості є формування у неї національної самосвідомості як основи формування державотворчої молоді. У статті розглядаються основні етапи та чинники, що впливають на формування національної самосвідомості серед студентської молоді. Висвітлено теоретичні основи національної самосвідомості, її сутність та основні чинники формування. Здійснено історичний аналіз процесу розвитку національної свідомості в різні періоди: доіндустріальна епоха, індустріалізація та модернізація, сучасність. Проведено генетичний аналіз національних ідей із акцентом на внесок відомих українських науковців, таких, як Ярослав Грицак, Мирослав Маринович, Олександр Палій, Олександр Зайцев, Наталія Яковенко та Володимир Кулик. Розглянуто роль освітніх інституцій у формуванні національної свідомості студентства. Розкрито та проаналізовано сучасні виклики глобалізації та перспективи розвитку національної самосвідомості в умовах відкритого суспільства.
Розвиток цифрової компетентності студентів засобами Microsoft 365
Стрімкий розвиток технологій, їх інтеграція у різні сфери життєдіяльності спонукає ще зі студентської лави формувати як цифрову компетентність, так і особистісні навички у здобувачів освіти, оскільки це є важливою характеристикою для усіх учасників сучасного цифрового суспільства. Сьогодні від рівня сформованості цифрової компетентності, зокрема навичок цифрової комунікації, співпраці та взаємодії у майбутніх фахівців під час навчання в закладі вищої освіти залежить їх успішне працевлаштування та розвиток кар’єри в майбутньому. У поданій статті проаналізовано зміст навчальних дисциплін програми підготовки майбутніх фахівців в університетах, у процесі вивчення яких можуть бути сформовані навички цифрової компетентності. На прикладі одного з компонентів навичок цифрової комунікації, співпраці та взаємодії продемонстровано етапи формування, індикатори для різних рівнів сформованості, зміст та приклади подання навчальних матеріалів. Запропоновано підхід до формування та розвитку навичок з цифрової комунікації, співпраці та взаємодії у межах вивчення відповідного змістового модуля «Сервіси Microsoft 365 для цифрової комунікації, співпраці та взаємодії» та виконання індивідуальних та колективних завдань під час лабораторних робіт в межах вивчення навчальної дисциплін «Економічна інформатика» та «Інформаційні технології». Наведено результати експериментального дослідження досягнення рівнів сформованості з цифрової комунікації, співпраці та взаємодії, як складової цифрової компетентності майбутніх фахівців. Здійснено статистичний аналіз результатів експериментального дослідження та доведено їх значущість.
Дисципліна «проектний менеджмент» як вибіркова для майбутніх фахових молодших бакалаврів аграрних спеціальностей
У статті проаналізовані сучасні визначення «проектного менеджменту», дані українськими та закордонними вченими. На їх основі наведена характеристика проектної діяльності та сформована мотивація до вивчення і застосування проектної діяльності, зокрема здобувачами освітнього ступеня «Фахового молодшого бакалавра». Зазначено, що проектний менеджмент має етапи ініціації, планування, виконання, моніторингу та завершення, а мотивами є задоволення потреби особистості до вільного вибору діяльності, висока зацікавленість виконавців, націленість на результат та гарантію якості досягнутих цілей, дотримання термінів реалізації, відповідність плану виконання проекту, використання лише передбачених обмежених ресурсів, задоволення замовника від високої якості реалізації, можливість навчання співробітників. Вивчені компетенції, яких має набувати студент фахового закладу передвищої освіти аграрного спрямування та визначені ті компетенції, які можуть формуватися у процесі вивчення дисципліни «Проектний менеджмент». Проаналізовані освітньо-професійні програми підготовки фахових молодших бакалаврів за спеціальностями «201 Агрономія», «073 Менеджмент», «208 Агроінженерія» у 2023-2024 навчальному році в низці фахових аграрних закладах передвищої освіти та встановлено відсутність в них дисципліни «Проектний менеджмент». Обґрунтовано необхідність впровадження дисципліни «Проектний менеджмент» в освітній процес підготовки фахових молодших бакалаврів аграрних спеціальностей, як вибіркової із врахуванням основних принципів формування вибіркових дисциплін, які зазвичай включають забезпечення права студентів на вибір навчальних дисциплін, створення індивідуальної освітньої траєкторії, відповідність вибіркових дисциплін вимогам ринку праці та інтересам студентів.